Справа № 441/905/25 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В. 
Провадження № 22-ц/811/3185/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – судді Ніткевича А.В.
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
з участю представника позивачки ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22 серпня 2025 року в складі судді Перетятко О.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, - 
встановив:

У травні 2025 року адвока Струс Н.Я. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин, зокрема, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також про визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) площею 1,02 ум.кад.га, що на території Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області (Грімненська сільська рада) згідно із Сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 144084 від 17.03.1997, за реєстровим № 660, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позов обгрунтовано тим, що позивачка ОСОБА_2 , без реєстрації проживала разом із матір`ю ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , після смерті останньої відкрилась спадщина на належну спадкодавцю земельну частку (пай) площею 1,02 ум.кад.га, що на території Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області, однак звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, через відсутність правовстановлюючого документа на зазначену земельну частку. 
Оскільки ОСОБА_3 за життя своїм майном не розпорядилась, а позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті, оформити спадщину в позасудовому порядку не може. Крім цього, у свідоцтві про народження позивачки відсутня інформація про її батьків, відтак є також необхідність у встановленні факту родинних відносин. Просила позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 22 серпня 2025 року позов задоволено. 
Встановлено юридичний факт, зокрема, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Визнано за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , прож. на АДРЕСА_2 ) право на земельну частку (пай) площею 1,02 ум.кад.га., що на території Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області (Грімненська сільська рада) згідно Сертифікату на право приватної власності на земелю (середню земельну частку) серія ЛВ №144084 від 17.03.1997 за реєстровим №660, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Не погоджуючись з рішенням, таке в апеляційному порядку оскаржила Комарнівська міська рада Львівського району Львівської області. 
В обгрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що відповідно до ч. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, а відповідно до ч. 5 цього ж Указу – видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.07.2020р. №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Городоцький район Львівської області та утворено Львівський район Львівської області. 
В подальшому, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 р. №1635-р здійснено реогранізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих вищезгаданою Постановою ВРУ та утворено нові державні адміністрації.
Відповідно до додатку 1 згаданого розпорядження Городоцька районна державна адміністрація реорганізована шляхом приєднання до Львівської районної державної адміністрації, внаслідок чого остання набула всі права та обов`язки Городоцької РДА.
Після введення в Україні воєнного стану всі повноваження Львівської районної державної адміністрації перейшли до Львівської районної військової адміністрації.
Отже, на сьогоднішній день саме Львівська районна військова адміністрація має видавати сертифікати на право на земельну частку (пай) або їх дублікати, а також проводити їх реєстрацію. 
Вказує, що Державна реєстраційна служба України у своєму листі від 15.01.2013 №12-06-15-13 (абзац 4) чітко зазначає про те, що за загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа лише суб`єкт, що видав такий документ, може видати його дублікат. При цьому, втрата чинності нормативно-правовим актом, на підставі якого відповідний суб`єкт видав документ, не є підставою для відмови у видачі дубліката документа. Єдиною підставою, за наявності якої видача дубліката документа не може бути здійснена суб`єктом, який видав такий документ, є ліквідація (припинення діяльності) такого суб`єкта. У такому випадку видача дубліката документа здійснюється правонаступником відповідного суб`єкта або архівною установою (якщо передбачається передача документів до архіву). 
За таких обставин, апелянт вважає, що відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) не було крайньою необхідінстю для звернення до суду, оскільки місцеві державні адімністрації зобов`язані видавати сертифікати на пай, їх дублікати і проводити реєстрацію цих документів, і відповідно, Комарнівська міська рада не може бути належним відповідачем у цій справі. 
Окрім того, зазначає, що сертифікат на право на земельну частку (пай) не є документом, що посвідчує право власності на землю, як зазначає суд, а лише є документом, який посвідчує право громадянина на отримання та виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю). Відтак, ОСОБА_2 не могла фізично вступити у володіння спадковим майном, оскільки межі земельної ділянки не були визначені в натурі (на місцевості) і позивачка не мала фізичної та юридичної змоги управляти та володіти цим спадковим майном. 
Додає, що прийняття оскаржуваного рішення унеможливлює його виконання у законний спосіб Комарнівською міською радою в подальшому, оскільки для виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю) потрібно сертифікат на право на земельну частку (пай).
Просить скасувати рішення Городоцького районного суду Львівськї області від 22 серпня 2025 року в частині визнання за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) площею 1,02 ум. кад. га., що на території Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області (Грімненська сільська рада) згідно Сертифікату на право приватної власності на земелю (середню земельну частку) серія ЛВ №144084 від 17.03.1997 за реєстровим №660, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 по причині відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 на заперечення доводів скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходив із зібраних та досліджених доказів, а також з відсутності будь яких заперечень зі сторони відповідача – Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області. 
Щодо задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) площею 1,02 ум.кад.га., що на території Комарнівської мської ради Львівського району Львівської області (Грімненська сільська рада) згідно Сертифікату на право приватної власності на земелю (середню земельну частку) серія ЛВ №144084 від 17.03.1997 за реєстровим №660, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 по причині відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, суд першої інстанціх виходив з того, що ОСОБА_3 мала право на земельну частку (пай), площею 1, 02 ум.кад.га, що підтверджується Сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ № 144084 від 17.03.1997 за реєстровим № 660, таке майно увійшло до складу її спадкового майна.
Беручи до уваги те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту родинних відносин учасниками справи не оскаржується, відтак відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині вимог про визнання за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) площею 1,02 ум.кад.га., що на території Комарнівської мської ради Львівського району Львівської області (Грімненська сільська рада) згідно Сертифікату на право приватної власності на земелю (середню земельну частку) серія ЛВ №144084 від 17.03.1997 за реєстровим №660, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Грімне Городоцького району Львівської області, інформація про батьків позивачки – відсутня (а.с. 12).
28 липня 1964 року ОСОБА_5 , 1944 р.н. одружилалася з ОСОБА_6 , 1943 р.н., що стверджується свідоцтвом про одруження Серія НОМЕР_3 , після реєстрації одруження позивачці присвоєне прізвище ОСОБА_7 (а.с. 13).
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 22 серпня 2025 року у справі №441/905/25 встановлено юридичний факт, зокрема, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.42-46).
Згідно із Витягом з Книги записів (реєстрації) на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району № Г-1820/0-0.91-1844/308-24 ОСОБА_3 за життя належало право на землю (середню земельну частку), згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 144084 від 17.03.1997, за реєстровим № 660 (а.с.20).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла у віці ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 (а.с. 17). 
Відповідно до довідки №237 від 10.09.2024, виданої виконкомом Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно даних погосподарського обліку проживала та була зареєстрована в будинку, що розташований в АДРЕСА_1 .
Разом з нею на день смерті у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 – брат, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – донька проживала без реєстрації (а.с.30). 
Брат ОСОБА_3 – ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_5 (а.с. 18). 
Згідно із Витягами зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 81114807 від 09.05.2025 та № 81114844 від 09.05.2025, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 спадкові справи не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.23-28).
Листом №40/01-16 від 08.05.20205 приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Богаченко Н.С. відмовив позивачці ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну частку (пай) через відсутність правовстановлюючого документа на майно (а.с.19).
Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказувала, що вона є єдиним спадкоємцем прав та обов`язків після смерті своєї матері, оскільки є єдиною дочкою, яка на момент її смерті разом з нею проживала, відтак просила визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай). 
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК.
Зокрема, паювання сільськогосподарських земель започатковано Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», згідно з яким паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Процедура паювання згідно з цим Указом передбачала низку послідовних етапів, зокрема: виготовлення Державного акта на право колективної власності на землю та складання списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай); грошову оцінку угідь, що знаходяться у колективній власності згідно з методикою КМ України; визначення вартості та розміру земельної частки (паю) кожного члена, який визначається в умовних кадастрових одиницях комісією КСП, затвердження районною державною адміністрацією визначених комісією КСП розміру земельної частки (паю); видача громадянам районною державною адміністрацією сертифікату на право на земельну частку (пай) та його реєстрація.
Лише після виконання сукупності наведених умов та отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) та його реєстрації громадянин має право на виділення йому земельної ділянки в натурі з дотримання положень Земельного кодексу України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 11 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ №720/95).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема: колишні члени КСП, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 даного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Згідно із п. 15 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України право на земельну частку (пай), яке посвідчено сертифікатом, може бути успадковано.
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Згідно із пунктом 5 цього Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.
Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно із правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 17.03.2020 у справі №396/1683/18-ц (якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифікат на право власності на земельну частку (пай), при вирішенні спору про право на спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». За змістом ст. 22, 23 ЗК України в редакції 1990 року особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року N924-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай), є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.
Встановлено, що за життя ОСОБА_3 мала право на середню земельну частку (пай) площею 1,02 ум.кад.га., що на території Комарнівської мської ради Львівського району Львівської області (Грімненська сільська рада) згідно Сертифікату на право приватної власності на земелю (середню земельну частку) серія ЛВ №144084 від 17.03.1997 за реєстровим №660. Сертифікта видано на підставі рішення Городоцької районної ради №84 від 22.04.1996 року. При цьому, спадкодавець ОСОБА_3 не завершила процедуру виділення паю в натурі та оформлення права власності на сформовану земельну ділянку, державний акт їй не видавався (а.с. 22).
За відсутності оригіналу сертифіката, позивачка, як єдиний спадкоємень позбавлена можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку, а оскільки законодавство не передбачає видачу дубліката такого сертифіката спадкоємцю, у зв`язку з чим звернення позивачки до суду з вимогою про визнання права на земельну частку (пай) є належним способом захисту її порушених спадкових прав.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що право позивачки на спадщину може бути захищеним лише в судовому порядку шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай) на підставі Сертифікату на право приватної власності на земелю (середню земельну частку) серія ЛВ №144084 від 17.03.1997 за реєстровим №660 в порядку спадкування за законом, тобто у спосіб, який не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших фізичних осіб, а також права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси.
Доводи апеляційної скарги про те, що Комарнівська міська рада не є належним відповідачем у справі, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке. 
Так, позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.
Однак, предметом розгляду у даній справі є не визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, особі, яка з певних причин не включена у список осіб, які мають право на середню земельну частку (пай), а визнання права власності на середню земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261–1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усу нення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та ухвалення рішення судом першої інстанції).
Відповідач — це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови — підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, — належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).
Як встановлено судом апеляційної інстанції, сертифікат на право приватної власності на земелю (середню земельну частку) серія ЛВ №144084 від 17.03.1997 за реєстровим №660 був виданий на підставі рішення Городоцької районної ради №84 від 22.04.1996 року. Рішення, на підставі якого видався сертифікат ніким не оспорювався, відтак є чинним. 
Згідно із витягом з Книги записів (реєстрації) на право праватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району, земельна частка (пай) знаходиться на території Грімнеської сільської ради Городоцького району Львівської області. 
У свою чергу, у результаті реформи децентралізації та адміністративно-територіального устрою Грімненська сільська рада припинила свою діяльність, а її повноваження та майно перейшли до Комарнівської громади. Таким чином, правонаступником Грімненської сільської ради (Городоцький район Львівської області) - є Комарнівська міська рада (Комарнівська міська територіальна громада), до якої і пред`явила позов ОСОБА_2 . 
Доводи апелянта про те, що належним відповідачем у справі є саме Львівська районна військова адміністрація, оскільки саме вона має видавати сертифікати на право на земельну частку (пай) або їх дублікати, а також проводити їх реєстрацію, правильноті висновків суду не спростовують, оскільки, як зазначалось вище, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено.
Покликання апелянта на лист Державної реєстраційної служби України від 15.01.2013 року №12-06-15-13 щодо видачі дублікатів втрачених або зіпсованих документів не може бути взятий судом уваги, оскільки стосується саме врачених або зіпсованих документів, виданих реєстраційними службами в областях, містах Києві та Севастополі. 
Оскільки Сертифікат на право приватної власності на земелю (середню земельну частку) серія ЛВ №144084 від 17.03.1997 за реєстровим №660 не видавався реєстраційними органами, тому роз`яснення, які містяться в цьому листі, не можуть бути застосовані. 
Інші доводи, правильності висновків суду не спростовують.
Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що скаргу Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки таке є законним та обґрунтованим.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив: 

Апеляційну скаргу Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області залишити без задоволення.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2026 року.

Головуючий      А.В. Ніткевич

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк