ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20491/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу:	 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 26.01.2026р. у справі №160/20491/25	
за позовом:	ОСОБА_1 	
до:    про:	Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії, 	

ВСТАНОВИВ:

15.07.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №160/20491/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Позивач, посилаючись на те, що вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та 16.06.2025р. вона звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про переведення на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», і це звернення за принципом екстериторіальності для прийняття рішення було передано на розгляд ГУ ПФУ в Донецькій області та 23.06.2025р. прийнято рішення №046950004469, яким їй відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи державного службовця. Позивач не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що не відповідає діючому законодавству, порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення, звернулась до суду і просила суд: - визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови в призначенні пенсії за віком як держслужбовцю згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та скасувати рішення № 046950004469 від 23.06.2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області «Про відмову в перерахунку пенсії»; - зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати період роботи в органах місцевого самоврядування на посаді головного бухгалтера Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровській області з 04.07.2001р. по 11.03.2013р. до стажу державної служби та прийняти рішення про призначення та виплату, пенсії за віком згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» з 16.06.2025р. в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про складові заробітної плати від 07.05.2025 № 628/2-9 та № 628/1/2-9 від 07.05.2025 видані Могилівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровській області. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2026р. у справі №160/20491/25 позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області № 046950004469 від 23.06.2025р. «Про відмову в перерахунку пенсії»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу державної служби період роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування на посаді головного бухгалтера Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровській області з 04.07.2001р. по 11.03.2013р.; зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію, відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ, з 01.07.2025р.; в решті позовних вимог відмовлено.
Відповідач - ГУ ПФУ в Донецькій області, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, за допомогою системи «Електронний Суд» 20.02.2026р. подало до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 23.02.2026р. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.02.2026р. апеляційна скарга ГУ ПФУ в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2026р. у даній справі залишено без руху та заявнику апеляційної скарги надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду від 02.03.2026р. відповідачем у встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги було усунуто.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.03.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2026р. у справі №160/20491/25 та з метою забезпечення апеляційного розгляду вищезазначеної апеляційної скарги з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №160/20491/25.
Матеріали адміністративної справи №160/20491/25 надійшли до суду апеляційної інстанції 12.03.2026р. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.03.2026р. справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 07.04.2026р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи. 
Відповідач – ГУ ПФУ в Донецькій області, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 26.01.2026р. та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Відповідно до ч.5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що з липня 2024р. позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 16.06.2025р. ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Дніпропетровській із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV(далі –Закон №1058) на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII ( далі –Закон №889), яка за правилами екстериторіальності була передано для розгляду до ГУ ПФУ в Донецькій області. 
Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області №046950004469від 23.06.2025р. позивачу відмовлено у призначенні пенсії державного службовця, оскільки заявник не набула необхідного стажу.
У рішенні зазначено, що з 01.05.1985 по 21.03.1988 та з 06.08.1993 по 11.03.2013 позивач працювала бухгалтером Могилівської сільської ради, оскільки з 01.02.2002 прийнята присяга державного службовця та присвоєно 14 ранг; період роботи з 01.05.1985 по 03.07.2001 належить до категорії посад державних службовців та складає 10 років 9 місяців та 19 днів, з 04.07.2001 року набрав чинності Закон України № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування», згідно з яким керівні працівники та спеціалісти місцевих рад набули статус посадових осіб органів місцевого самоврядування, а відповідно до ст.21 Закону України № 2493 пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону № 1058. 
Позивач вважаючи рішення відповідача від 23.06.2025р. №046950004469 протиправним звернулася до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом України «Про державну службу» від 09.07.2003 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723).
01.05.2016р. набрав чинності Закон України №889, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.
Відповідно до ст. 90 Закону України №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889 з 01.05.2016 втратив чинність Закон України №3723, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Так, пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 передбачено , що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р. № 52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р. № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За приписами пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону №3723 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01.05.2016р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016р. на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців , що відповідає висновкам щодо застосування норм права, які наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18.
Статтею 25 Закону №3723, на яку є посилання у пунктах 10-12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889, визначені класифікація посад державних службовців з першої по сьому категорію, інших прирівняних до них посад, не перелічених у цій статті, та передбачено, що віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Пункт 7 ч.2 ст. 46 Закону №889 передбачає, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону №889 Кабінет Міністрів України постановою №229 від 25.03.2016р. затвердив «Порядок обчислення стажу державної служби» (далі – Порядок №229), який чинний з 01.05.2016р. та визначає механізм обчислення стажу державної служби. Відповідно до п.4 Порядку №229 до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Згідно з п. 6 Порядку № 229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889 обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.
Пунктом 8 розділу XIІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889 встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283.
Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283(чинний до 25.03.2016 року) до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст.14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Враховуючи вищезазначені норми законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок стосовно того, що, період роботи позивача на відповідних посадах в Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровській області з 04.07.2001р. року по 11.03.2013р. зараховується до стажу державної служби.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 23.06.2025р. №046950004469 про відмову в переведені позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та обґрунтовано, зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до стажу державної служби період роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування на посаді головного бухгалтера Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровській області з 04.07.2001 року по 11.03.2013 року та призначити пенсію, відповідно до положень Закону України «Про державну службу», з 01.07.2025р. 
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 26.01.2026р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2026р. у справі № 160/20491/25 – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Повний текст виготовлено та підписано – 23.04.2026р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун 

суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов