ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/13679/20 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді Кучми А.Ю., 
суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не нарахування та невиплати із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , з 17.07.2018 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній до 01.01.2015) № 796-ХІІ, у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не нарахування та невиплати із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 21.06.2020 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній до 01.01.2015) № 796-ХІІ, у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). В іншій частині позову відмовлено.
22.07.2024 позивачем подано заяву в порядку ст. 383 КАС України, в якій просить визнати протиправними дії відповідача на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2021, щодо нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії.
Заява обґрунтована тим, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 у справі № 320/13679/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 21.06.2020 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній до 01.01.2015) № 796-ХІІ, у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повернуто позивачеві.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Апелянт зазначає, що відповідачем не виконано судове рішення. 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.
Згідно з ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано заяву в порядку ст. 383 КАС України, в якій просить визнати протиправними дії відповідача на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2021, щодо нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії.
Суд першої інстанції виходив з того, що з доданого до позовної заяви листа ГУ ПФУ у Київській області вбачається, що перерахунок пенсії позивача було проведено 13.11.2021. Відповідно з цієї дати позивачу стало відомо, що доплата до пенсії здійснюється в розмірі двох прожиткових мінімумів.
Таким чином, позивачем пропущений десятиденний строк звернення до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для повернення поданої заяви.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Положеннями ч. 2 ст. 14 КАС України також передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч. 4 ст. 383 КАС України).
Частиною 6 статті 383 КАС України встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення Київського окружного адміністративного суду набрало законної сили 10 вересня 2021 року. 
На виконання вказаного рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 був виданий виконавчий лист 23 вересня 2022 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до 11 вересня 2024 року. 
Позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про прийняття виконавчого листа для примусового виконання. 
Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постановою від 26.10.2022 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 320/13679/20 виданого 23.09.2022 Київським окружним адміністративним судом. 
Листом від 15.11.2022 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомлено щодо виконання рішення суду.
29.05.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про накладення штрафу. 
28.03.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено Постанову про накладення штрафу.
05.02.2024 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено Вимогу.
18.06.2024 позивача звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про надання інформації щодо стану виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 та отримання довідки про нараховану та виплачену пенсію, а саме розмір доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні гарантованого добровільного відселення, з 21.06.2020 по день звернення. 
Відповідач листом від 01.07.2024 повідомив про те, шо виплата проводиться за рішенням суду. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Тобто цим Законом запроваджено нову розрахункову величину для визначення розмірів тих чи інших виплат шляхом заміни мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум для працездатних осіб. 
Надано відповідачем Довідку про розмір нарахованої пенсії за період з червня місяця 2020 року по червень місяць 2024 року, де зазначено 4 204,00 грн доплата за рішенням суду.
Заявник наголошує, що на виконання судового рішення у даній справі позивачу проведено перерахунок пенсії, а також нараховано доплату, виходячи із двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат, з урахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.
В межах спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, сформованою в постанові від 21 березня 2019 року у справі №805/1458/17-а, відповідно до якої, звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви в порядку статті 383 КАС України, оскільки, повноваження щодо вчинення дій з примусового виконання рішення суду, зокрема, і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є винятковим заходом, якщо позивач вичерпав усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.
Крім того, як наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові 07 липня 2021 року у справі № 9901/226/19, суд не повинен тлумачити положення частини четвертої статті 383 КАС України у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, і має бути в одній системі координат із принципом обов`язковості судового рішення.
З встановлених у справі обставин вбачається, що державним виконавцем продовжуються здійснюватися заходи, спрямовані на забезпечення виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 у даній справі та надано строк для вчинення відповідних дій боржником.
Фактично суд першої інстанції дату ознайомлення позивача з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 01 липня 2024 року достовірно не встановив.
Таким чином, для вирішення питання щодо пропуску позивачем строку на подання вказаної заяви, суд першої інстанції мав би з`ясувати які саме дії чи бездіяльність оскаржує позивач та коли йому стало відомо про вчинення таких дій чи допущену бездіяльність.
Суд першої інстанції ці питання не з`ясував, а пов`язував перебіг строку на подання відповідної заяви з датою проведення перерахунку пенсії позивача. 
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення про повернення позивачу зазначеної заяви не дослідив належним чином усіх матеріалів справи та не надав оцінку усім доказам, які могли б стати підставою для прийняття такого рішення.
При цьому, з урахуванням того, що станом на день подання заяви виконавче провадження не було завершене, стягувач мав обґрунтовані сподівання на виконання рішення суду у примусовому порядку держаним виконавцем.
За викладених обставин висновок суду першої інстанції про повернення заяви позивача, поданої у порядку ст. 383 КАС України, у зв`язку із тим, що позивачем пропущений десятиденний строк, установлений ч. 4 ст. 383 КАС України, є передчасним.
Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року, «Шаренок проти України» від 22 лютого 2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України», №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України», №1811/06, від 19 лютого 2009 року.
Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та є підставою для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції з прийняттям рішення про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 18.02.2026.

Головуючий-суддя:	А.Ю. Кучма	
 	 	
Судді:	В.О. Аліменко	
 	 	
 	Н.В. Безименна