Великоолександрівський районний суд Херсонської області 

Справа № 650/6464/25
 
провадження № 2/650/1391/26
 
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
18 березня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області 
в складі: головуючого Сікора О.О.,
із секретарем Завістовською Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та визнання права власності в порядку поділу майна подружжя,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 право власності на частину домоволодіння, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , та яке складається з :Жилий будинок - «А», загальною площею - 69,7 кв.м., жилою площею -32 кв.м., літня кухня -«Б», сарай- «В»; «Д»; «Е»;«Ж»; гараж - «Г»; огородження- №1-2; водопровід- №3; мощення - №4 в порядку поділу майна подружжя.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , та яке складається з :Жилий будинок - «А», загальною площею - 69,7 кв.м., жилою площею -32 кв.м., літня кухня -«Б», сарай- «В»; «Д»; «Е»;«Ж»; гараж - «Г»; огородження-№1-2; водопровід- №3; мощення - №4 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позовна заява мотивована тим, що, оскільки за життя спадкодавця його частка у вказаному домоволодінні виділена не була, договір купівлі - продажу не був посвідчений нотаріально, а Позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, остання вимушена звернутися до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування та визнання права власності в порядку поділу майна подружжя.
На судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надавши заву про розгляд справи без їх участі.
На судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
07.09.1991 р. між громадянкою ОСОБА_1 та громадянином ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено відповідний актовий запис № 23. 
15 серпня 1997 року ОСОБА_4 уклав з громадянином ОСОБА_5 договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 продає, а ОСОБА_4 купує домоволодіння, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , 
Вказаний договір відповідно до ст.15 Закону України "Про товарну біржу" був зареєстрований на Скадовській товарній біржі и та нотаріальному посвідченню не підлягав в силу положень закону, що діяв на момент укладання договору.
Оскільки вказане домоволодіння було придбано ОСОБА_6 під час шлюбу із Позивачкую по справі, остання є власником 1/2 частини домоволодіння в силу положень ст. 28 Кодексу про шлюб та сім ’ ю України.
ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік Позивачки помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , в результаті чого відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини вказаного домоволодіння.
У встановлений законом строк Позивачка звернулась до державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпроветровській області - Деркача Я.В., з заявою про вчинення нотаріальної дії - видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , на майно що належало померлому на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 15.08.1997 року на Скадовській товарній біржі за №БР-036/97.
Разом із Позивачкою до нотаріальної контори звернувся її син ОСОБА_3 (Далі - Відповідач), який також є сином померлого ОСОБА_4 та написав відмову від прийняття спадщини на користь матері - Позивачки по справі.
Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно законодавства, що діяло на момент придбання спадкового майна, угода про набуття права власності підлягала обов ’ язковому нотаріальному посвідченню.
Договір між сторонами, вчинено на підставі вимог ст.15 Закону України «Про товарні біржі», зареєстрований в «Журналі реєстції біржевих договорів».
Всі істотні умови вказаного правочину були виконані. Позивач повністю розрахувався з Продавцем, та набув права володіння на вказане майно.
Договір купівлі - продажу зареєстрований на товарній біржі з дотриманням усіх норм чинного законодавства, які діяли на момент здійснення даної угоди та відповідали нормам Закону України «Про товарну біржу».
З положень пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, вбачається. що даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Оскільки взаємні права та обов`язки відповідно до договору виникли до 2004 року під час дії ЦК УРСР, до правовідносин, що виникли між сторонами необхідно застосувати положення ЦК УРСР від 1963 року.
Відповідно до ч. 1 ст.227 ЦК УРСР, в редакції чинній на час укладення спірного договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу).
Зі змісту ч.1 ст.47 ЦК УРСР вбачається, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Згідно зі ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві.
Відповідно до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.
За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини справи, зокрема, що спірний договір не було посвідчено нотаріально, разом з цим, сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, відбулося його виконання, відповідач отримала гроші, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими.
Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).
Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Згідно з частиною першою статті 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.
Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України.
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Так судом встановлено, що спірне нерухоме майно було придбано під час знаходження позивача та спадкодавця в шлюбі, а отже позивач має право заявляти відповідну вимогу про визнання права власності в порядку спадкування та визнання права власності в порядку поділу майна подружжя.
Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Надані позивачем документи свідчать про належне володіння спадкодавцем майном, яке було придбано на законних підставах, та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент придбання цього майна.
Таким чином, виникла ситуація при якій, через відсутність нотаріально завіреного договору, спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування у нотаріальному порядку.
За таких обставин, виходячи з приписів статті 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, так і відповідача, який не заперечує проти задоволення вимог позивача та як спадкоємець та син спадкодавця написав відмову від прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції відповідача та участь останнього обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263 – 265, 280 – 289 ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

вирішив:

Позов ОСОБА_1 представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та визнання права власності в порядку поділу майна подружжя – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 право власності на частину домоволодіння, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , та яке складається з :Жилий будинок - «А», загальною площею - 69,7 кв.м., жилою площею -32 кв.м., літня кухня -«Б», сарай- «В»; «Д»; «Е»;«Ж»; гараж - «Г»; огородження- №1-2; водопровід- №3; мощення - №4 в порядку поділу майна подружжя.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , та яке складається з :Жилий будинок - «А», загальною площею - 69,7 кв.м., жилою площею -32 кв.м., літня кухня -«Б», сарай- «В»; «Д»; «Е»;«Ж»; гараж - «Г»; огородження-№1-2; водопровід- №3; мощення - №4 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Судові витрати покласти на позивача.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.       
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Суддя: О.О. Сікора