ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 квітня 2026 року справа №200/5910/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі № 200/5910/24 (головуючий І інстанції Кошкош О.О.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області (далі – відповідач 1), Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі – відповідач 2), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.02.2024 №33-к/к «Про встановлення надбавка за вислугу років» в частині встановлення надбавки за вислугу років державному службовцю, секретарю суду ОСОБА_2 в розмірі 20% від посадового окладу, починаючи з лютого 2024 року; 
- визнати протиправним та скасувати наказ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30.04.2024 №88-к/к «Про встановлення надбавка за вислугу років» в частині встановлення надбавки за вислугу років державному службовцю, секретарю судового засідання ОСОБА_2 в розмірі 22% від посадового окладу, починаючи з 30.04.2024;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати з усіма її складовими, а саме недорахованої надбавки за вислугу років у порядку, визначеному ст.52 Закону України «Про державну службу» на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, починаючи з 01.02.2024.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у задоволенні позову - відмовлено.
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким задовольнити позов. 
Апелянт зазначив, що ч.1 ст. 46, ст. 50, ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу» гарантовано право державних службовців надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 3 відсотків посадового окладу за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків. Ці положення Закону № 889 є чинними, не скасовані, тому підлягають застосуванню.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач з 21.05.2024 займає посаду секретаря Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.
Наказом в.о. керівника апарату Красноармійського суду Донецької області № 33-к/к від 26.02.2024 року «Про встановлення надбавки за вислугу років» позивачу встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу з урахуванням стажу державної служби 10 років (а.с. 32).
Наказом в.о. керівника апарату Красноармійського суду Донецької області № 88-к/к від 30.04.2024 року «Про встановлення надбавки за вислугу років ОСОБА_2 » позивачу встановлено 22% надбавки за стаж державної служби відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» за стаж державної служби 11 років 00 місяців 01 день (а.с. 34).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд враховує наступне.
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VIII) правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.
За ч. 1, ч. 4 статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу. Розмір посадових окладів інших працівників апарату суду збільшується на відповідний коефіцієнт пропорційно посадовим окладам працівників, посади яких віднесені до попередньої за умовами оплати праці посади державної служби в такому суді з урахуванням юрисдикцій державних органів.
В силу вимог частини шостої - схема посадових окладів із визначенням коефіцієнтів для державних службовців судів, органів та установ системи правосуддя затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Державної судової адміністрації України.
Згідно з п. 4 ч. 1 статті 7 Закону № 889-VIII державний службовець має право, в тому числі на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
За ч. 1 статті 46 Закону № 889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 статті 50 Закону № 889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи. Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).
Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.
За ч. 1 статті 52 Закону № 889-VIII надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50% посадового окладу.
Водночас, частина перша статті 5 Закону № 889-VIII передбачає можливість правового регулювання державної служби також іншими законами України.
Верховна Рада України ухвалила Закон України «Про Державний бюджет на 2024 рік» №3460-IX від 9 листопада 2023 року (далі Закон №3460-ІХ), згідно пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» якого у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30% посадового окладу.
Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.
Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, Законом №3460-ІХ на 2024 рік запроваджено інше правове врегулювання умов та порядку оплати праці державних службовців, зокрема, структури заробітної плати державного службовця та порядку обчислення надбавки за вислугу років.
Крім того, Закон №3460-ІХ містить застереження про те, що Закон №889-VIII щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Посилання позивача про наявну колізію між нормами ст. 52 Закону України «Про державну службу» та п.п. 12, 13 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» в частині встановлення розміру надбавки за вислугу років суд вважає хибними з наступних підстав.
Протягом 2024 року діють обидві норми, оскільки законодавством передбачений перехідний період реформування оплати праці державних службовців, спрямований на збільшення питомої ваги посадових окладів, та зменшення надбавок та тимчасових чи стимулюючих виплат.
З метою упорядкування умов оплати праці державних службовців державних органів на основі класифікації посад Кабінет Міністрів України 29.12.2023 прийняв постанову «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році» №1409 (далі - постанова КМУ №1409 від 29.12.2023), якою затвердив схему посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів у 2024 році; перелік типових посад державної служби в межах рівнів посад. Пунктом 3 такої постанови установлено, що: «схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2023 році та Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів», не застосовуються до державних службовців державних органів, що провели класифікацію посад державної служби; під час переведення державних службовців на інші посади державної служби застосовується перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів", для визначення підкатегорії посади державної служби, необхідної для встановлення рівнозначності посади.» Ця постанова набрала чинності з 1 січня 2024 року.
Отже, на 2024 рік передбачено два різних правових режими порядку оплати праці державних службовців: 1) у разі проведення класифікації посад відповідно до постанови КМУ №1409 від 29.12.2023; 2) у разі не проведення класифікації посад.
В першому режимі застосовуються посадові оклади передбачені постановою КМУ №1409 від 29.12.2023, а в другому режимі посадові оклади передбачені постановою КМУ №15 від 18.01.2017. Також, в першому режимі передбачено розмір надбавки за вислугу років в розмірі передбаченому п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», а в другому режимі в розмірі передбаченому ст.52 Закону України «Про державну службу».
Красноармійським міськрайонним судом Донецької області у 2024 році проведена класифікація посад державної служби. У штатному розпису визначено новий посадовий оклад, в т.ч. «секретаря суду», а надбавка за вислугу років визначена в розмірі п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік».
Суд враховує, що за умови проведення класифікації посад та застосування посадового окладу передбаченого постановою КМУ №1409 від 29.12.2023 і визначення надбавки за вислугу років згідно п.12 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», неможливо застосовувати положення Закону України «Про державну службу», про що прямо зазначено у п.12 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік».
Отже, вимоги позивача є безпідставними, оскільки пов`язані із застосуванням до оплати праці складових частин передбачених для різних правових режимів (а саме посадовий оклад для першого, а розмір надбавки для другого).
Крім того, за умови застосування нового правового режиму оплати праці розмір надбавки за вислугу років позивача в абсолютних показниках підвищився з 2439,00 грн. до 2964,50 грн., також підвищився і посадовий оклад з 5420 грн до 14820 грн., тому відсутні підстави вважати, що матеріальне становище позивача погіршилось.
Крім того, Закони України «Про Державний бюджет на 2024 рік» та «Про державну службу» є нормативно-правовими актами рівної юридичної сили, але Закон «Про Державний бюджет на 2024 рік» прийнятий пізніше. 
Згідно п. 2 ч. 3 ст.66 Закону України «Про правотворчу діяльність» у разі виявлення колізії між нормативно-правовими актами рівної юридичної сили пріоритет у застосуванні мають норми, що містяться у нормативно-правових актах, що вступили в дію пізніше. 
Крім того, саме у цьому випадку, законодавець сам вирішив питання колізії між цими законами, власним застереженням у п.12 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» про те, що норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Закон України «Про Державний бюджет на 2024 рік» в цій частині неконституційним не визнаний, а за таких обставин дії принцип презумпції конституційності та законності нормативно-правових актів.
За ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, відповідач при встановленні розміру надбавки за вислугу років позивачу діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, апеляційним судом враховано наступні правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2026 року у зразковій справі № 240/7215/24. 
Щодо колізії приписів Закону № 3460-IX (про державний бюджет) та Закону № 889-VIII (про державну службу).
52. Питанням, яке постало перед Великою Палатою Верховного Суду в цій зразковій справі, є визначення порядку обчислення надбавки за вислугу років державним службовцям та її максимального розміру починаючи з 01 січня 2024 року.
53. Для визначення правильної відповіді на це питання насамперед потрібно проаналізувати норми матеріального права, якими регулюється оплата праці державних службовців, зокрема, в судах.
54. Стаття 130 Конституції України визначає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
55. Згідно із частинами першою - п`ятою статті 148 Закону № 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, зокрема, здійснює ДСА України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та ДСА України.
Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.
Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначають окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також загалом щодо апеляційних, місцевих судів.
56. Згідно із частиною першою статті 150 Закону № 1402-VIII призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ДСА України, Служби судової охорони врегульовано нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
57. Правовий статус державного службовця та коло його основних прав, гарантій і обов`язків визначено у Законі № 889-VIII (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). У статті 1 цього Закону визначено поняття «державний службовець», яким єгромадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
58. Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 889-VIII державний службовець має право, зокрема, на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
59. Держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи (частина перша статті 50 Закону № 889-VIII).
60. Згідно із частиною другою статті 50 Закону № 889-VIII заробітна плата державного службовця складається, зокрема, з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).
61. Тож заробітна плата державного службовця має обов`язкову (сталу) складову, яка є фіксованою виплатою та, по суті, основною винагородою за виконання посадових обов`язків, а також факультативну (необов`язкову) складову, яка залежить від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу, є винагородою за ініціативну роботу, своєчасне і якісне виконання завдань, виконання додаткового обсягу завдань.
62. Надбавка за вислугу років є складовою обов`язкової частини заробітної плати державного службовця та згідно із частиною першою статті 46 Закону № 889-VIII обумовлена досягненням особою певного стажу державної служби.
63. Розмір такої надбавки за приписами частини першої статті 52 Закону № 889-VIII визначається на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
64. Водночас 01 січня 2024 року набрав чинності Закон № 3460-ІХ (про державний бюджет), у пункті 10 розділу «Прикінцеві положення» якого законодавець визначив, що у 2024 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, крім державних органів, зазначених у пунктах 20-22 цього розділу.
65. Згідно з пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Норми Закону № 889-VIII щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
66. Набрання чинності Законом № 3460-ІХ(зокрема, пунктом 12 його розділу «Прикінцеві положення») сприяло формуванню в позивачки враження, що з 01 січня 2024 року питання про визначення розміру надбавки за вислугу років державним службовцям по-різному врегульовано двома окремими законами, що нібито показує наявність колізії в національному законодавстві.
69. У правовій доктрині розрізняють різні види конкуренції правових норм: та, що пов`язана з колізією норм у законодавстві, й та, що не пов`язана з такою колізією. Тобто категорія конкуренції різних правових норм є більш загальним поняттям.
70. Колізія (від лат. сollisio - зіткнення) у законодавстві - це різновид юридичних колізій, що виникають за наявності розбіжності (зокрема, суперечності) між нормами права, які закріплені в законодавстві та регулюють одній і ті самі суспільні відносини.
71. За наявності колізії зміст однієї норми права повністю чи частково заперечує зміст іншої, що призводить до ситуації, за якої правовідносини по-різному регулюються окремими нормами. Серед колізій у законодавстві розрізняють, зокрема, темпоральну (залежно від часу прийняття правової норми), ієрархічну (залежно від юридичної сили документа, в якому визначена відповідна норма) та змістову (між загальними і спеціальними нормами права) колізії.
72. Інший різновид конкуренції правових норм - та, що не пов`язана з колізією в законодавстві, - виникає тоді, коли норми права прямо не суперечать одна одній. Тобто така конкуренція правових норм має місце в ситуації, коли на врегулювання одного і того ж аспекту суспільних відносин претендують одночасно дві або більше правові норми, які за своїм змістом не суперечать одна одній, мають тісний взаємний зв`язок і залежність.
73. У справі, яка переглядається, пізніше прийнятим Законом № 3460-ІХ визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
74. До того ж у цьому Законі визначено, що норми раніше прийнятого Закону № 889-VIII про умови та порядок оплати праці державних службовців застосовуються лише в тій частині, що не суперечить цьому Закону.
75. З наведеного логічно випливає, що норми Закону № 889-VIII щодо оплати праці державних службовців, які суперечать Закону про державний бюджет, не застосовуються, бо їхню дію зупинено на період чинності відповідних приписів Закону № 3460-ІХ.
76. Таке тлумачення дозволяє зробити висновок, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у віднайденні механізму її подолання, оскільки є пряма норма Закону № 3460-ІХ, яка зупинила дію норми Закону № 889-VIII та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців, що виключає потребу у відшукуванні іншої норми права для регулювання цих відносин.
77. Щодо конкуренції правових норм, яка не пов`язана з колізією у законодавстві, то варто зазначити, що вона існує, втім, вирішуючи її, знову ж таки потрібно враховувати те, що частина перша статті 52 Закону № 889-VIII з 01 січня 2024 року з огляду на пряму вказівку в пункті 12 розділу «Прикінцеві положення`Закону № 3460-ІХ не застосовується на період чинності останнього. Тобто дія однієї конкуруючої норми фактично зупинена, а інша норма, запроваджена новішим законом, діє та регулює спірні відносини.
78. Тож визначення механізму обчислення надбавки за вислугу років та її граничного розміру з 01 січня 2024 року врегульоване винятково
Законом№ 3460-ІХ, а ситуації, за якої одні й ті ж правовідносини по-різному впорядковуються окремими нормами права, не спостерігається.
79. Регулювання спірних суспільних відносин є однозначним, передбачуваним і чітким, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності в питанні нарахування та виплати державним службовцям надбавки за вислугу років.
80. З огляду на викладене суд першої інстанції безпідставно вдався до подолання змістової колізії між нормами права, які за своєю суттю не суперечать одна одній, оскільки не мають одночасної темпоральної дії (дія однієї норми права зупинена / не застосовується на період чинності іншої).
Щодо міркувань про неконституційність пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-ІХ у контексті звуження гарантій оплати праці, встановлених Законом № 889-VIII.
81. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
82. Складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, полягає в обов`язковому дотриманні та виконанні правових норм усіма суб`єктами. Суть цього принципу також вимагає, аби держава встановлювала зрозумілі, несуперечливі, чіткі правила та приписи, які мають неухильно виконуватися.
83. Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
84. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що до моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання нормативно-правового акта чи його окремих приписів неконституційними такі приписи зберігають чинність і є обов`язковими для всіх суб`єктів правовідносин, зокрема й для органів державної влади та їх посадових осіб.
85. Тож відповідно до такої фундаментальної засади, як правовладдя (верховенство права), складовою якої є принцип правової визначеності, жоден орган державної влади не звільняється від обов`язку дотримуватися закону, який зберігає чинність до його скасування або зміни в установленому конституційним порядком способі.
86. Велика Палата Верховного Суду також наголошувала, що законодавець формує єдину систему законодавства у сфері публічних правовідносин, в якій презюмується конституційність кожного схваленого парламентом закону до моменту спростування цієї презумпції рішенням Конституційного Суду України.
87. Такий висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала в постанові від 11 грудня 2025 року в справі № 990/244/23.
88. Отже, як у ТУ ДСА в Житомирській області, так і в Коростенського міськрайонного суду Житомирської області не було підстав не застосовувати приписи пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX під час визначення ОСОБА_1 розміру надбавки за вислугу років на державній службі.
89. Велика Палата Верховного Суду враховує, що під час розгляду справи адміністративний суд у виняткових випадках може застосувати правила частини четвертої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якими визначено, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.
90. Водночас із таким поданням Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду не звертався, вважаючи приписи пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX взагалі незастосовними з міркувань подолання змістової колізії норм права на користь законодавства про державну службу.
91. Більше того, за відомостями загальнодоступних джерел інформації (зокрема, офіційного вебсайту Конституційного Суду України) на вирішенні цього суду не перебуває питання конституційності пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX.
92. Тобто протягом всього 2024 року приписи наведеної норми права були чинними, неконституційними не визнавалися, у зв`язку із чим підлягали неухильному дотриманню як з боку працівників - державних службовців, так і з боку органів державної влади - розпорядників бюджетних коштів.
93. Аргументуючи свою позицію про незастосовність норм Закону № 3460-IX у питанні оплати праці державних службовців, суд першої інстанції послався також на те, що бюджетне законодавство, зокрема, закон про державний бюджет на конкретний рік, не може змінювати чи обмежувати гарантії, встановлені іншими законами.
94. На підтвердження такого підходу Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду навів висновки Конституційного Суду України, висловлені ним, зокрема, у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про державний бюджет.
95. Ці позиції полягають у тому, що закон про державний бюджет як правовий акт чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів країни, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується винятково встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення. А тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві i, як наслідок, - скасування та обмеження прав i свобод людини i громадянина. У разі потреби зупинення дії законів, внесення до них змін i доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.
96. У Рішенні від 27 листопада 2008 року № 26-рп/2008 Конституційний Суд України зазначив, що закон про державний бюджет як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.
97. У Рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 Конституційний Суд України ще раз зазначив, що скасування чи зміна законом про державний бюджет обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання не допускається.
98. Проаналізувавши наведені рішення Конституційного Суду України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що ці висновки сформульовані в контексті недопустимості звуження чи обмеження обсягу прав громадян, наданих їм іншими законами, шляхом прийняття закону про державний бюджет на наступний рік.
99. Такий же припис визначений у статті 22 Конституції України, відповідно до змісту якої під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
100. Втім Велика Палата Верховного Суду наголошує, що саме лише зменшення граничного розміру надбавки державним службовцям за вислугу років не обов`язково свідчить про звуження соціальних прав і гарантій працівника, зокрема, його права на належний рівень оплати праці.
101. Таку дію законодавця не можна розглядати відокремлено від інших дій, які здійснені ним одночасно з метою змінити структуру оплати праці державних службовців певної категорії, а саме: підвищити посадові оклади, оскільки відповідна надбавка є лише окремою складовою грошового забезпечення державного службовця, грошовий вираз якої безпосередньо залежить від розміру його посадового окладу.
102. Тож відповідно до обставин, встановлених судами у цій зразковій справі, мало місце не зменшення розміру заробітної плати державного службовця, а перерозподіл її складових як елемент запровадження загальнонаціональної реформи, про що детальніше буде зазначено в наступному розділі цієї постанови.
103. На переконання Великої Палати Верховного Суду, рішення Конституційного Суду України, на які послався суд першої інстанції, ухвалені за нерелевантних обставин, адже вони стосувалися обмежень соціальних гарантій, обумовлених фінансовою ситуацією в країні, оптимізацією використання бюджетних коштів тощо, що зрештою призвело до реального порушення прав особи, погіршення її матеріального становища.
104. Так, у Рішенні від 27 листопада 2008 року у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України повторив, що законом про державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їхню дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і, як наслідок, - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.
105. У Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України наголосив, що з прийняттям закону про державний бюджет припиняється на певний строк правове регулювання відносин у сфері соціального захисту, зупиняється дія механізму реалізації конституційних соціально-економічних прав громадян, що призводить до обмеження права на соціальний захист, фактично скасовує дію чинних законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій. Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій, відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму, та порушується гарантоване у статті 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень.
106. У Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 Конституційний Суд України насамперед керувався тим, що зупинення на 2008 рік оспорюваними положеннями Закону дії окремих норм правових актів, внесення до деяких законодавчих актів змін і доповнень та визнання законів такими, що втратили чинність, призвело до фактичного скасування чи звуження змісту і обсягу існуючих прав і свобод людини і громадянина. Конституційний Суд України виснував, що закон про державний бюджет безпосередньо стосується прав і свобод суддів та працівників апарату судів й оспорюваними змінами зазначених осіб позбавлено певних прав і гарантій чи зменшено їх обсяг.
107. У Рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 Конституційний Суд України звернув увагу на те, щообмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів. Обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та суто відповідно до Конституції та законів України.
108. Отже, у згаданих справах, на які послався в оскаржуваному рішенні Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, Конституційний Суд України передовсім зробив висновок про зменшення рівня соціальних гарантій відповідних категорій громадян (що і було основною підставою для ухвалення рішень про неконституційність конкретних норм законів про державний бюджет), а не лише той факт, що законодавець допустив формальне порушення у законотворчій діяльності.
109. Натомість у справі, яка переглядається, проблематика полягає не в намаганні держави обмежити заробітну плату державних службовців через брак бюджетних асигнувань, а в імплементації послідовного та виваженого рішення держави щодо запровадження вже згаданої реформи з метою дотримання європейських стандартів і виконання зобов`язань перед іноземними партнерами, збільшення прозорості структури заробітної плати та підвищення привабливості посад державної служби для кваліфікованих спеціалістів шляхом збільшення частки сталої частини заробітної плати над часткою премій та інших необов`язкових виплат.
110. Тому в суду першої інстанції не було підстав не застосовувати приписи пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX. По суті суд вдався до констатації неконституційності згаданої норми права «за аналогією» з правовою оцінкою інших норм законів про державний бюджет різних років, які стосувалися абсолютно відмінних питань та були предметом дослідження Конституційного Суду України в інших справах, в яких констатовано звуження прав та гарантій певних категорій осіб.
111. Такі дії суду першої інстанції не можна визнати обґрунтованими, адже для висновку про незастосування норми закону суд має або керуватися вже існуючим висновком суду конституційної юрисдикції про невідповідність саме цієї (а не подібної) норми права вимогам Конституції України, або на підставі частини четвертої статті 7 КАС України застосувати норми Конституції України як норми прямої дії та після ухвалення рішення у справі звернутися до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону, чого суд першої інстанції в цій справі не зробив.
112. Велика Палата Верховного Суду повторює, що відповідні приписи абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX не визнані неконституційними, так само немає підстав для власного висновку за частиною четвертою статті 7 КАС України, адже у спірних правовідносинах зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не призвело до звуження соціальних прав і гарантій державного службовця, зокрема і його права на належний рівень оплати праці, про що детальніше буде проаналізовано далі.
Щодо обмеження розміру надбавки за вислугу років як елемента реформування структури заробітної плати державного службовця.
113. Велика Палата Верховного Суду, оцінюючи приписи абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, має визначити, чи були згадані зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі довільними або явно свавільними, а також чи призвели запроваджені зміни у сукупності та в остаточному результаті до порушення будь-яких прав позивачки.
114. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду правильно встановив, що введені Законом № 3460-IX із січня 2024 року особливості обчислення надбавки за вислугу років є частиною реформи оплати праці державних службовців.
115. Хронологія запровадження цієї реформи є такою.
116. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 474 затверджено Стратегію реформування державного управління України на період до 2021 року.
117. Частиною цієї Стратегії є Концепція реформування системи оплати праці державних службовців, затверджена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 травня 2020 року № 622-р (далі - Концепція).
118. Реалізація Концепції передбачала зміну системи та підходів до регулювання оплати праці у сфері державної служби, що спрямована, зокрема, на:
- осучаснення структури заробітної плати державного службовця, зменшення кількості її змінних складових (квартальна і річна премія у разі встановлення) та спрощення підходів до їх формування;
- запровадження системи оплати праці державних службовців на основі класифікації посад державної служби - установлення посадових окладів на посадах державної служби на основі їх цінності, що позбавить необхідності додаткового поділу державних органів на рівні та встановлення додаткових коригуючих коефіцієнтів для державних органів або за функціональним напрямом діяльності на посаді;
- визначення посадового окладу як ключового (найвагомішого) елемента в структурі заробітної плати державного службовця за умови, що частка фіксованих виплат становить не менш як 70 відсотків, а інших (змінних) виплат не більш як 30 відсотків.
119. Відповідно до Концепції шляхами її реалізації є, зокрема, зміни щодо:
- підвищення конкурентоспроможності заробітної плати на посадах державної служби - протягом п`яти років передбачається досягти від 70 до 90 відсотків розміру заробітної плати на посадах аналогічного рівня складності та відповідальності у приватному секторі (з використанням середніх показників оплати праці у приватному секторі);
- подальшого посилення ролі посадового окладу внаслідок оптимізації структури заробітної плати державного службовця, а саме зменшення максимальної надбавки за вислугу років до 30 відсотків (за умови підвищення посадових окладів) або врахування «ефективної вислуги» як кроків у запровадженій системі грейдів.
120. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 липня 2021 року
№ 831-р «Деякі питання реформування державного управління України» затверджено Стратегію реформування державного управління України
на 2022-2025 роки, відповідно до якої підвищення престижу держави та її конкурентоспроможності як роботодавця, створення можливості залучати та утримувати на державній службі найбільш кваліфікованих фахівців зумовлює необхідність проведення реформи системи оплати праці державних службовців, яка передбачатиме, зокрема, підвищення прозорості, передбачуваності та справедливості заробітної плати, посилення ролі сталої частини та обмеження варіативної частини (частини, яка може змінюватися рішенням керівника) в структурі заробітної плати на індивідуальному рівні та фонду заробітної плати кожного державного органу (частка сталої частини заробітної плати повинна становити не менш як 70 відсотків, а варіативної частини - не більш як 30 відсотків), зменшення та усунення розриву в оплаті праці державних службовців. Зменшення частки премій сприятиме запобіганню встановленню керівником розміру заробітної плати на власний розсуд, а також зниженню ризику політизації державних службовців.
121. Черговим (проміжним) етапом реалізації цієї реформи стало прийняття Кабінетом Міністрів України:
1) постанови від 23 жовтня 2023 року № 1109 «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році» (далі - Постанова № 1109), якою затверджено Каталог типових посад державної служби і критерії віднесення до таких посад, та Алгоритм проведення класифікації посад державної служби в умовах воєнного стану;
2) Постанови № 1409, якою затверджено Схему посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів у 2024 році, перелік типових посад державної служби в межах рівнів посад. А також ухвалення законодавцем Закону № 3460-IX, Перехідні положення якого визначили структуру заробітної плати державного службовця та порядок обчислення й виплати її елементів, зокрема згаданих особливостей обчислення розміру надбавки за вислугу років.
122. Реформування системи публічного управління в Україні здійснюється з урахуванням європейських стандартів належного адміністрування. Зокрема, з метою реалізації програми Європейського Союзу «Ukraine Facility Plan», запровадженої Регламентом Європейського Парламенту та Ради ЄС від 29 лютого 2024 року № 2024/792, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 березня 2024 року № 244-р схвалено План України, відповідно до якого в межах Компоненту І передбачено «Реформу оплати праці державних службовців». Ухвалене в межах реформи законодавство повинно забезпечити: впровадження оплати праці на основі класифікації посад за функціональним спрямуванням; чітке розподілення заробітної плати на фіксовану (або гарантовану) частину (не менше 70 відсотків) і варіативну (стимулюючу) частину (не більше 30 відсотків); зниження надбавки за вислугу років з 50 відсотків до 30 відсотків (розділ І «Реформа державного управління» секції 2).
123. Отже, зміни в підходах до оплати праці державних службовців, елементом яких є зменшення надбавки за вислугу років до 2 відсотків за кожен рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, обумовлені реалізацією євроінтеграційних вимог щодо вступу України до Європейського Союзу, зокрема, виконанням програми Європейського Союзу «Ukraine Facility Plan».
124. Такі зміни, як уже зазначалося, не пов`язані з потребою збалансування чи оптимізації видатків Державного бюджету України, зокрема й у зв`язку з уведенням воєнного стану. Навпаки, кінцевою метою запровадженої реформи є збільшення привабливості посад державної служби для кваліфікованих спеціалістів та підвищення конкурентоспроможності оплати праці державних службовців у порівнянні з приватним сектором.
125. Отже, зміни, введені законодавцем, щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі не були довільними та свавільними, адже зазначені зміни були елементами такого тривалого процесу, як реформа оплати праці державних службовців, яка заздалегідь оголошена державою та поступово нею впроваджена. Ці зміни носили системний характер і зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі відбулося одночасно зі зростанням посадового окладу, тому ці зміни мали зрозумілу легітимну мету - підвищення рівня незалежності та фінансової забезпеченості певної категорії державних службовців, покращення статусу державного службовця загалом.
126. Надавши таку оцінку Закону № 3460-IX, зокрема приписам пункту 12 розділу «Прикінцеві положення», Велика Палата Верховного Суду фактично застосувала трискладову конструкцію таких елементів-цінностей права, як справедливість, доцільність і правова визначеність.
127. Щодо справедливості (загальної рівності), то ідею законодавця, втілену у згаданих змінах, суд розуміє як запровадження ним більш рівного підходу до оплати праці державних службовців, а саме тих державних службовців, які тільки працевлаштувалися на посаду державної служби, та тих, які мають набагато більший стаж державної служби.
128. Такий елемент права, як його доцільність відображає суспільну та індивідуальну мету. Відповідно доцільність зміни оплати праці державних службовців полягає у залученні молодих спеціалістів до державної служби та підвищенні гарантій їхньої незалежності. Остаточною метою запроваджених змін є підвищення матеріальної забезпеченості державних службовців та престижності їхніх посад.
129. Правова визначеність як елемент цінностей права полягає у чіткості, визначеності, зрозумілості й передбачуваності закону та має розумітися як засада забезпечення справедливості. Правова визначеність є вимогою до права задля втілення його суспільної та індивідуальної мети як прояву доцільності та досягнення загальної рівності як прояву справедливості. У цьому контексті суд враховує чіткість та зрозумілість регулювання відносин у питанні нарахування та виплати державним службовцям надбавки за вислугу років, а також його передбачуваність, що простежується в запланованості запровадження змін в оплаті праці державних службовців, прогнозованість та послідовність дій законодавця у впровадженні згаданої реформи.
130. Додатково у цьому аспекті потрібно згадати, що в межах реформи оплати праці державних службовців статтю 52 Закону № 889-VIII було викладено в новій редакції, а саме в редакції Закону України від 11 березня 2015 року № 4282-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад», який набрав чинності 01 квітня 2025 року. Частина перша згаданої статті визначає, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. Отже, законодавець фактично імплементував приписи, які були ним раніше визначені в абзаці другому пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, у частину першу статті 52 Закону № 889-VIII, що є проявом послідовності дій законодавця у впровадженні реформи оплати праці державних службовців.
131. Також Велика Палата Верховного Суду вважає за доцільне унаочнити правові наслідки, які настали для позивачки зокрема та для державних службовців у системі правосуддя загалом, із запровадженням реформи структури їхньої заробітної плати.
132. Відповідно до Схеми посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2023 році, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (зі змінами), посадовий оклад головного спеціаліста органу, юрисдикція якого поширюється на територію одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення, був встановлений на рівні 5 600 грн.
133. У разі застосування ставки надбавки за вислугу років, яка була чинною до 01 січня 2024 року (50 %), позивачка мала б право на фіксовану частину заробітної плати в розмірі 8 400 грн (5 600 + 50 %), а також на надбавку за ранг та премію (у випадку її встановлення).
134. Для порівняння, відповідно до Схеми посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів у 2024 році, що затверджена Постановою № 1409, посадові оклади головних спеціалістів у такому ж органі залежать від їхнього рівня, грейду та сім`ї посад і варіюються від 7 100 до 11 362 грн.
135. Наведене пов`язано з тим, що посада головного спеціаліста може бути віднесена роботодавцем до VІІ рівня (вищий фаховий), VІІІ рівня (середній фаховий) та ІХ рівня (початковий фаховий), кожен із яких має декілька можливих грейдів залежно від оцінки продуктивності та інших критеріїв роботи працівника.
136. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, який рівень та грейд присвоєно займаній позивачкою посаді з 01 січня 2024 року.
137. Водночас, навіть якщо взяти для розрахунку найменший можливий оклад, визначений Постановою № 1409 (в разі встановлення позивачці найнижчих рівня та грейду посади), то розмір заробітної плати з урахуванням надбавки за ранг і премії складатиме 9 230 грн (7 100 + 30 %), що є більшим порівняно з розміром винагороди державного службовця під час застосування норм права, актуальних станом на 31 грудня 2023 року.
138. Наведене наочно підтверджує, що внаслідок проведеної реформи оплати праці державних службовців їхні посадові оклади, які є основою для нарахування інших надбавок та стимулюючих виплат, зокрема й надбавки за вислугу років, збільшилися. Відповідно загальний розмір заробітної плати державних службовців хоча й неістотно, але теж збільшився.
147. Велика Палата Верховного Суду врахувала, що позивачка фактично просить про вибіркове застосування законодавства, а саме в межах єдиної реформи оплати праці державних службовців погоджується зі збільшенням посадового окладу, втім заперечує проти зменшення розміру надбавки за вислугу років, хоча законодавець розглядає це як невід`ємну частину впроваджуваних ним змін.
148. Оскільки позивачка не оспорювала застосування до неї інших складових реформи оплати праці працівників державної служби (зокрема, в частині підвищення посадового окладу), посилаючись на єдиний економічно невигідний для неї аспект цієї реформи, то немає підстав вважати, що зменшення розміру надбавки за вислугу років призвело до зменшення її заробітної плати загалом, тобто погіршило її становище чи звузило наявний у неї обсяг прав як державного службовця.
Узагальнені висновки Великої Палати Верховного Суду
149. Нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX- на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
150. Зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не є проявом очевидного свавілля та в кінцевому результаті не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця. Саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.
Ознаки типових справ.
151. У контексті цієї зразкової адміністративної справи ознаками типових справ, визначених пунктом 21 частини першої статті 4 КАС України, є такі:
- позивач - державний службовець місцевого загального суду, якому з 01 січня 2024 року встановлено надбавку за вислугу років на підставі абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу;
- відповідачі - місцевий загальний суд, наказом якого державному службовцю установлено надбавку за вислугу років з урахуванням правил, передбачених абзацом другим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, та ТУ ДСА, відповідальне за забезпечення фінансування та функціонування місцевого загального суду, у якому працює позивач;
- предмет спору - розмір надбавки за вислугу років на державній службі за 2024 рік;
- спір виник унаслідок обчислення розміру надбавки за вислугу років на державній службі на підставі приписів абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX;
- предмет позову - позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті) про: визнання протиправним і скасування наказу місцевого загального суду в частині встановлення на 2024 рік щомісячної надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу; зобов`язання ТУ ДСА нараховувати та виплачувати щомісячну надбавку за вислугу років у 2024 році відповідно до статті 52 Закону № 889-VIII на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
152. На інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі, може впливати подальша зміна законодавства, що регулює ці правовідносини, та інший предмет спору в подібних правовідносинах.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Назаренко Алли Сергіївни в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі № 200/5910/24 за позовом Назаренко Алли Сергіївни в інтересах ОСОБА_2 до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 21 квітня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв