Справа № 1-123/11 

ПОСТАНОВА
Іменем України

16 квітня 2026 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,
встановив:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 02.04.2026 року звернулася до суду із заявою, в якій просить суд скасувати арешт, накладений постановою слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 12.11.2010 року на квартиру АДРЕСА_1 (на даний час – м.Дніпро).
В обґрунтування заяви посилається на те, що в провадженні Залізничного районного суду м.Львова перебувала кримінальна справа №140-4059 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. В межах судового слідства вказаної кримінальної справи, з метою забезпечення цивільного позову (виконання вироку в частині можливої конфіскації майна), постановою старшого слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_5 від 12.11.2010 року було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (на даний час — АДРЕСА_2 . Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 29.12.2011 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, та засуджено до 4 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03.05.2012 року частково змінено вирок, а саме уточнено порядок задоволення цивільних позовів потерпілих та змінено дату початку відбування покарання на 26.06.2011 року. В іншій частині вирок суду першої інстанції було залишено без змін. Зазначає, що під час постановлення вироку питання про скасування арешту майна, накладеного під час досудового слідства, вирішено не було. При цьому, зауважила, що вказана квартира не належить ОСОБА_4 , а є об?єктом комунальної власності. Враховуючи, що оскільки кримінальна справа завершена, покарання відбуте, а виконавчі дії щодо цивільних позовів не проводяться, просить скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 (на даний час — АДРЕСА_2 .
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до ст.411 КПК України 1960 року не перешкоджає розгляду такого. 
ОСОБА_4 та її представник, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилися, при цьому 10.04.2026 року від адвоката ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд клопотання про скасування арешту за їхньої відсутності. 
Дослідивши матеріали клопотання, оглянувши матеріали кримінальної справи №1-123/11, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до п.9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований під час досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Таким чином, питання про скасування арешту майна, який застосований під час досудового розслідування до набрання чинності КПК 2012 року розглядається в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, тобто за КПК 1960 року.
Відповідно до ст.409 КПК України (в редакції 1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.
Згідно ст. 411 КПК України питання пов`язані із виконанням вироку вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора. Серед іншого суд вправі вирішувати питання про скасування заходів щодо забезпечення цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмові у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані.
Судом встановлено, що вироком Залізничного районного суду м.Львова від 29.12.2011 року ОСОБА_4 визнано винною та засуджено за ч.3 ст.190 КК України на 4 роки позбавлення волі. Цивільні позови задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілих заподіяні збитки (а.с.13-26).
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 травня 2012 року вирок Залізничного районного суду м.Львова змінено в частині задоволення цивільних позовів до потерпілих, а також змінено початок часу відбування покарання ОСОБА_4 на дату 26.08.2011року; в решті вирок залишено без змін (а.с.38-45).
Під час досудового слідства постановою слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 12.11.2010 року, в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст.190 КК України, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (на даний час – АДРЕСА_2 ; арешт накладено з метою забезпечення цивільного позову, виконання вироку в частині можливої конфіскації майна (а.с.35-36).
Також встановлено, що ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 23.03.2017 року є наймачем квартири АДРЕСА_1 (а.с.27).
Відповідно до листа КП «ДМБТІ» ДМР №13472 від 19.12.2023 року зазначено, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_3 , відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_4 належність житлового будинку АДРЕСА_5 , в який увійшла квартира АДРЕСА_4 , за Місцевою радою на підставі рішення виконавчого комітету Індустріального району №512 від 19.09.1989 року, про що КП «ДМБТІ» ДОР видано реєстраційне посвідчення від 23.10.1989 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу №12 за реєстровим №241 (а.с.53).
Відтак встановлено, що квартира по даний час перебуває у комунальній власності Дніпровської міської ради.
Відповідно до ст.126 КПК України 1960 року зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Згідно з п.8 ч.1 ст.324 КПК України 1960 року постановляючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.
Виходячи з наведеного та враховуючи, що вирок Залізничного районного суду м.Львова від 29.12.2011 року набрав законної сили, призначене покарання відбуте, виконавчі провадження відсутні, майно, на яке накладено арешт, перебуває у комунальній власності, а ОСОБА_4 протягом тривалого часу є наймачем даної квартири, суд дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Керуючись ст.126, 409, 411 КПК України 1960 року, 

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 – задовольнити.
Скасувати арешт, накладений постановою слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_5 від 12.11.2010 року на квартиру АДРЕСА_1 (на даний час – м.Дніпро).
Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом п?ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Суддя (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя: ОСОБА_1