ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/9000/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - НОМЕР_4 окрема авіаційна ескадрилья Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), яким просить наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_2 ) №955-ОС від 22.09.2025 року про притягнення начальника продовольчої служби відділу тилового забезпечення майора ОСОБА_1 , який в період з 29.06.2021 по 15.03.2022 перебував на посаді начальника житлово-експлуатаційного відділення відділу матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_4 окремої авіаційної ескадрильї до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності – визнати протиправним та скасувати.
В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначав, що 11.09.2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов лист 24 окремої авіаційної ескадрильї №06.2/2440-25-Вих від 11.09.2025 «Про направлення матеріалів» для прийняття правового рішення щодо притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 . Відповідачем було винесено оскаржуваний наказ №955-ОС від 22.09.2025 року про притягнення позивача до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності. З викладеним у оскаржуваному наказі позивач не погоджується, оскільки такий наказ, на його думку, незаконний, безпідставний та такий, що прямо порушує права позивача.
Ухвалою судді від 17.11.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам ст. 161 КАС України в частині не надання заяви про поновлення строку звернення до суду та позивачу встановлено десятиденний строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.
Ухвалою судді від 01.12.2025 постановлено продовжити ОСОБА_1 строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання даної ухвали.
Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду Рейті С.І. від 09 грудня 2025 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив строщене позовне провадження у справі.
22 грудня 2025 року представником відповідача, через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд», подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач наголосив, що не погоджується з жодними обставинами, викладеними у позові, а також із правовою оцінкою спірних правовідносин, наданою позивачем. У відзиві зазначено, що між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», яке виконувало функції постачальника «останньої надії», та Військовою частиною НОМЕР_5 було укладено договір про постачання електричної енергії на умовах публічного договору та комерційної пропозиції. Військову частину НОМЕР_5 віднесено до споживачів, яким постачання електричної енергії здійснюється таким постачальником з 12.11.2021 року, що підтверджується, зокрема, листом оператора системи розподілу АТ ДТЕК «Одеські електромережі» від 09.11.2021 № 101/19/03-6938. Також відповідачем вказано, що примірник договору з додатками було направлено та отримано Військовою частиною НОМЕР_5 21.12.2021 разом із супровідним листом № 44/09-10365/ПОН від 10.12.2021.
На виконання зазначеного договору ДПЗД «Укрінтеренерго» на підставі даних оператора системи розподілу та звіту про фактичне споживання електроенергії за листопад 2021 року (№ п/п 339) сформовано рахунок № 000014321908/13/011/23572 від 09.12.2021 та акт № 016189 купівлі-продажу електроенергії за листопад 2021 року, згідно з яким обсяг споживання становив 22115 кВт*год на суму 127028,11 грн. (з ПДВ). Вказані документи були направлені та отримані Військовою частиною НОМЕР_5 21.12.2021 року, однак оплата за спожиту електроенергію здійснена не була, що призвело до виникнення заборгованості.
Відповідач також послався на рішення Господарського суду Одеської області у справі № 916/5547/24 від 04.03.2025, яким частково задоволено позов ДПЗД «Укрінтеренерго» та стягнуто з Військової частини НОМЕР_5 заборгованість у розмірі 127028,11 грн., а також пеню 374,47 грн., інфляційні втрати 56123,00 грн, 15% річних 55757,30 грн та судовий збір 3589,25 грн.. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а заборгованість була погашена 24.07.2025. За результатами службового розслідування, затвердженого 29.08.2025, встановлено, що утворення заборгованості та нарахування штрафних санкцій перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків відповідною службовою особою.
Крім того, відповідач зазначив, що наказ про притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності видано з дотриманням вимог законодавства та на підставі Висновку службового розслідування. Відповідач вказав, що саме на позивача покладалися обов`язки щодо організації роботи підрозділу, контролю за споживанням та оплатою енергоносіїв, а також координації діяльності відповідних структурних підрозділів, які ним належним чином виконані не були. При цьому доводи позивача щодо відсутності причинного зв`язку, вини та конкретних порушень спростовуються матеріалами службового розслідування, зокрема його сторінками 3– 6, 18, де детально визначено як належні дії, так і допущені порушення.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню.
У поданому відзиві також було заявлено клопотання про залучення третьої особи на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (військову частину НОМЕР_5 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ). В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив, що НОМЕР_4 окрема авіаційна ескадрилья Державної прикордонної служби України: виявила факт завдання шкоди, призначила, провела та затвердила службове розслідування; була учасником правовідносин постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» та спору по справі №916/5547/24; на момент завдання шкоди позивач був військовослужбовцем НОМЕР_4 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України; шкода оплачена за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відтак, представник відповідача вважав, що за наслідками розгляду цієї справи ІНФОРМАЦІЯ_2 , у випадку задоволення позову буде зобов`язана: - самостійно стягувати шкоду у судовому порядку з позивача та інших винних осіб (факт наявності якої встановлений преюдиційним рішенням суду); - провести службове розслідування та притягнути до відповідальності осіб які провели службове розслідування щодо позивача (враховуючи, що позивач зазначає у позові, що воно є незаконним); - зобов`язана буде повернути утримані на відшкодування збитків грошові кошти з позивача. А у разі відмови у задоволенні позову: внести зміни у бухгалтерський облік НОМЕР_4 окремої авіаційної ескадрильї Державної прикордонної служби України, щодо списання та підстав списання заборгованості. Крім того, відповідач вважав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 має надати свої пояснення щодо позову, оскільки саме її посадові особи проводили та оформлювали матеріали службового розслідування. Виходячи з цього, просив залучити ІНФОРМАЦІЯ_2 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
24 грудня 2025 року, представником позивача, через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд», подано до суду відповідь на відзив, у якому вказала, що викладене у відзиві заперечення відповідача є необґрунтоване та таким, що порушує права позивача, а наведені відповідачем обставини щодо укладення договору з ДПЗД «Укрінтеренерго», наявності заборгованості та результатів службового розслідування самі по собі не доводять вини позивача у її виникненні. Представник позивача наголосила, що покладення відповідальності виключно на підставі займаної посади є неправомірним та суперечить нормам законодавства.
У відповіді на відзив підкреслено, що позивач, ОСОБА_1 , вживав усіх можливих та необхідних заходів для недопущення виникнення заборгованості, зокрема звертався до вищестоящих органів із листами щодо виділення коштів для її погашення, однак такі звернення були проігноровані. Також зазначено, що військова частина не є прибутковою організацією та не має власного бюджету, що об`єктивно ускладнювало своєчасне виконання фінансових зобов`язань. Додатково звернено увагу суду на те, що позивач перебував на посаді лише до 15.03.2022 року, після чого був переведений до іншої військової частини та втратив повноваження впливати на подальше виконання зобов`язань, тоді як на його місце була призначена інша особа.
Окремо представник позивача зазначила, що спірні правовідносини виникли в умовах воєнного стану, що є форс-мажорною обставиною у розумінні ч.1 ст. 617 ЦК України, ч.2 ст. 218 ГК України та ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Такі обставини, на її думку, об`єктивно унеможливлювали належне виконання зобов`язань незалежно від волі позивача. Крім того, наголошено, що у даному випадку не доведено ані протиправної поведінки позивача, ані причинного зв`язку між його діями та завданою шкодою, ані його вини, що є обов`язковими умовами притягнення до матеріальної відповідальності. У зв`язку з цим представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржуваний наказ.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 23 грудня 2025 року №2780/0/15-25 звільнено ОСОБА_2 з посади судді Закарпатського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Розпорядженням керівника апарату Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 року №178 призначено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи №260/9000/25.
За результатами проведення повторного автоматичного розподілу 01.01.2026 року справа призначена судді Калинич Я.М.
Ухвалою судді від 05 січня 2026 року прийнято адміністративну справу №260/9000/25 до провадження суддею Калинич Я.М.
Ухвалою суду від 22.01.2026 постановлено клопотання позивача про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача – задовольнити, залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 (військову частину НОМЕР_5 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ). Запропоновано третій особі у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали надати суду пояснення щодо позову одночасно з направленням позивачу та відповідачу копії таких пояснень.
11 лютого 2026 року представником третьої особи, через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд», подано пояснення щодо позову або відзиву. У своїх письмових поясненнях зазначає, що доводи позивача щодо протиправності наказу Військової частини НОМЕР_2 від 22.09.2025 № 955-ОС є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. На думку третьої особи, твердження про порушення процедури службового розслідування, його неповноту чи необ`єктивність є лише припущеннями позивача та не підтверджені належними доказами. Водночас підкреслюється, що не будь-які процедурні порушення можуть бути підставою для скасування рішення, а лише ті, що вплинули або могли вплинути на правильність висновків розслідування.
Ескадрилья звертає увагу суду, що службове розслідування було проведено відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом МВС №815, із дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності. За результатами розслідування встановлено факт завдання державі шкоди у зв`язку з несвоєчасною оплатою електроенергії, що призвело до нарахування штрафних санкцій та судових витрат. При цьому встановлено причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю позивача та виникненням таких збитків, а також його вину у формі непрямого умислу.
Крім того, третя особа наголошує, що позивач, перебуваючи на посаді начальника житлово-експлуатаційного відділення, був зобов`язаний контролювати розрахунки за спожиті енергоносії та вживати заходів для недопущення заборгованості, однак не забезпечив належного виконання цих обов`язків. Зокрема, ним не було вжито своєчасних і ефективних заходів щодо ініціювання виділення додаткових бюджетних асигнувань, не забезпечено передачу необхідних документів до фінансового підрозділу для здійснення оплати, що в подальшому спричинило виникнення боргу та застосування фінансових санкцій.
У підсумку третя особа доходить висновку, що у спірних правовідносинах наявні всі необхідні умови для притягнення позивача до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності, передбачені законодавством, а оскаржуваний наказ є законним та обґрунтованим. У зв`язку з цим просить суд врахувати наведені пояснення та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про особовий склад» позивача, майора ОСОБА_1 , було зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. 
Між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», яке виконує функції постачальника «останньої надії», та військовою частиною НОМЕР_5 було укладено договір про постачання електричної енергії на умовах публічного договору та комерційної пропозиції. Військову частину НОМЕР_5 віднесено до споживачів, постачання електричної енергії яким здійснюється постачальником «останньої надії» з 12.11.2021 року, що підтверджується листом оператора системи розподілу АТ ДТЕК «Одеські електромережі» від 09.11.2021 р. № 101/19/03-6938. Примірник договору з додатками було направлено відповідачу супровідним листом № 44/09-10365/ПОН від 10.12.2021 р. та отримано 21.12.2021. На підставі даних комерційного обліку складено рахунок № 000014321908/13/011/ НОМЕР_7 від 09.12.2021 р. та акт № 016189 купівлі-продажу електроенергії за листопад 2021 року, відповідно до яких обсяг споживання становив 22115 кВт·год на суму 127028,11 грн. (з ПДВ), які також були отримані військовою частиною НОМЕР_5 21.12.2021.
Рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/5547/24 від 04 березня 2025 року позов ДПЗД «Укрінтеренерго» задоволено частково та стягнуто з військової частини НОМЕР_5 заборгованість у розмірі 127028,11 грн., а також пеню 374,47 грн., інфляційні втрати 56123,00 грн., 15% річних 55757,30 грн. і судовий збір. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 рішення суду першої інстанції залишено без змін, а 24.07.2025 року заборгованість була повністю погашена. 
За результатами службового розслідування, затвердженого 29.08.2025, встановлено, що утворення заборгованості та нарахування штрафних санкцій стало наслідком неналежного виконання посадових обов`язків, що проявилось у невжитті заходів щодо своєчасної оплати електроенергії, у зв`язку з чим, відповідно до статті 3, пункту 1 частини 1 статті 6 Закону №160-ІХ, майора ОСОБА_3 визначено таким, що підлягає притягненню до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності у розмірі 115894,57 грн..
11 вересня 2025 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов лист 24 окремої авіаційної ескадрильї № 06.2/2440-25-Вих від 11.09.2025 «Про направлення матеріалів» для прийняття правового рішення щодо притягнення його до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України № 160-IХ від 03.10.2019 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців» у разі переведення особи до іншого місця служби стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби, а частиною 3 статті 11 цього Закону передбачено обов`язок командира за новим місцем служби видати у п`ятнадцятиденний строк наказ про притягнення до матеріальної відповідальності. Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України № 160-IХ від 03.10.2019 відшкодування шкоди здійснюється на підставі наказу командира шляхом стягнення із грошового забезпечення. 
На підставі зазначеного, відповідачем було винесено наказ №955-ОС від 22.09.2025 року, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та до повної матеріальної відповідальності у розмірі 115 894,57 грн. із подальшим утриманням 5% щомісячного грошового забезпечення до повного погашення суми, наступного змісту:
« 1.Начальнику продовольчої служби відділу тилового забезпечення майору ОСОБА_1 , який в період з 29.06.2021 по 15.03.2022 перебував на посаді начальника житлово - експлуатаційного відділення відділу матеріально - технічного забезпечення 24 окремої авіаційної ескадрильї, за неповне виконання вимог статей 11, 16, 82, 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, розділу І, II Посадової інструкції начальника житлово експлуатаційного відділення відділу матеріально - технічного забезпечення 24 окремої авіаційної ескадрильї, затвердженої наказом 24 окремої авіаційної ескадрильї від 05.08.2021 №53-ОД, що виразилось у невжитті вичерпних, дієвих та належних заходів, спрямованих на своєчасну оплату отриманих від підприємства послуг з постачання електричної енергії за листопад 2021 року у розмірі 127 028, 11 грн., відповідності до статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України в порядку пункту «б» статті 48 вищезазначеного Статуту оголосити дисциплінарне стягнення «догана». 2. У відповідності до частини 2 статті 11 Закону України №160-IХ від 03.10.2019 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців» начальника продовольчої служби відділу тилового забезпечення майора ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності у розмірі 115 894, 57 грн.. 3. У відповідності до частини 1 статті 10, частини 1 статті 13 Закону України №160- IX від 03.10.2019 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців» заступнику головного бухгалтера - начальнику розрахункового відділення фінансово економічного відділу забезпечити стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення у розмірі 5% до повного погашення заборгованості у розмірі 115 894, 57 грн..»
Разом з тим, позивач у позовних доводах не погоджується із зазначеним наказом, вважаючи його незаконним, безпідставним та таким, що порушує його права. Зокрема, наголошується, що відповідно до вимог Закону №160-ІХ обов`язковими умовами притягнення до повної матеріальної відповідальності є наявність протиправної поведінки, причинного зв`язку між такою поведінкою та завданою шкодою, а також вина особи. Водночас матеріали справи свідчать, що висновки відповідача ґрунтуються виключно на матеріалах службового розслідування, якими формально встановлено порушення вимог статей 11, 16, 82, 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та положень посадової інструкції, однак не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність позивача призвели до виникнення заборгованості, а також не встановлено мети чи мотиву його поведінки.
Позивач вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не доведено наявності причинного зв`язку між діями позивача та настанням шкоди, як і не доведено його вини. Службовим розслідуванням не встановлено прямого причинного зв`язку між діями чи бездіяльністю позивача та негативними наслідками, а формальне посилання на займану посаду та неповне виконання обов`язків не може вважатися належним доказом. Позивач зазначає, що матеріали справи свідчать, що позивач вживав можливих заходів для запобігання виникненню заборгованості, однак у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення був переведений до іншого місця служби. 
Не погоджуючись із оскаржуваним наказом №955-ОС від 22.09.2025 року вважаючи таким, що прийнятий не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені законом, оскільки ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, отриманих у межах службового розслідування, позивач звернувся до суду із позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про збройні Сили України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 23.05.92 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина 4 статті 2 Закону №2232-XII).
Законом України від 24.03.99 року №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (стаття 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
За приписами статті 7 Дисциплінарного статуту ЗСУ застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).
За статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтею 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Статтею 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.
Саме з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
З матеріалів справи встановлено, що на розгляд командування НОМЕР_4 окремої авіаційної ескадрильї надійшов рапорт старшого юрисконсульта, лейтенанта юстиції Віктора Окілки, №10/6852/25-Вих від 27 червня 2025 року, з якого вбачається, що 04 березня 2025 року Господарським судом Одеської області у справі № 916/5547/24 за позовом ДПЗД «Укрінтеренерго» до військової частини НОМЕР_5 було ухвалено рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з ескадрильї заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 127028,11 грн., а також пеню 374,47 грн., інфляційні втрати 56123,00 грн., 15% річних 55757,30 грн. і судовий збір. У подальшому ухвалою суду від 10.03.2025 виправлено арифметичні помилки щодо розміру судового збору, який визначено у сумі 3639,80 грн.. Не погоджуючись із рішенням, ескадрильєю було подано апеляційну скаргу, однак постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 її залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, у зв`язку з чим воно набрало законної сили та не підлягає касаційному оскарженню. У рапорті також зазначено про необхідність виконання судового рішення з метою недопущення примусового виконання та відповідного звернення до головного бухгалтера щодо здійснення платежів.
Крім того, з рапорту вбачається, що станом на 03.01.2025 відповідно до службової записки фінансово-економічного відділу заборгованість перед підприємством була відсутня, однак існували ризики її виникнення у зв`язку з розглядом справи. Проведеним аналізом судових рішень встановлено, що утворення заборгованості за листопад 2021 року у розмірі 127028,11 грн. та подальше нарахування штрафних санкцій і судових витрат на загальну суму 112254,77 грн. і 3639,80 грн. відповідно перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з можливим неналежним і несвоєчасним виконанням посадових обов`язків окремими службовими особами ескадрильї. У зв`язку з цим у рапорті порушено питання про призначення службового розслідування з метою з`ясування обставин, причин та умов виникнення заборгованості і завдання збитків державі.
Так, на підставі рапорту, з метою уточнення причин та умов, та чиї дії чи бездіяльність призвели до виникнення заборгованості і завдання збитків державі в.о. командира НОМЕР_4 окремої авіаційної ескадрильї було видано наказ від 01.07.2025 року №464-АГ «Про призначення службового розслідування»
Суд враховує, наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).
Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу II Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Пунктами 1, 3 розділу III Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
За змістом пункту 1 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку №608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VI Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проєкт відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Згідно з вимогами пункту 3 розділу VI Порядку №608, якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Так, згідно з матеріалів справи вбачається, що наказом №464-Г «Про призначення службового розслідування» від 01.07.2025 року розпочато, а в подальшому наказом від 30.07.2025 року №531-АГ продовжено проведення службового розслідування в строк до 29 серпня 2025 року.
17 серпня 2025 року капітаном ОСОБА_1 були подані пояснення, відповідно до яких судом встановлено, що позивач підтвердив можливе існування кредиторської заборгованості військової частини НОМЕР_5 перед ДПЗД «Укрінтеренерго» у період з листопада 2021 року по березень 2022 року, однак зазначив, що точні відомості щодо її розміру та обліку повинні міститися у фінансово-економічному відділі. Разом з тим, позивач підтвердив факт отримання документів від ДПЗД «Укрінтеренерго», хоча не зміг конкретизувати спосіб їх надходження та дату отримання, а також повідомив про відсутність у нього точної інформації щодо передачі даних про заборгованість під час зміни посади у зв`язку з обставинами, початком повномасштабної збройної агресії та переміщенням до іншої військової частини.
Крім того, згідно наданих пояснень, судом встановлено, що позивач вживав заходів, спрямованих на погашення заборгованості, зокрема звертався до відповідних посадових осіб військової частини, а також направляв листи до ДПЗД «Укрінтеренерго» та Адміністрації Державної прикордонної служби України з метою отримання фінансування. Водночас він зазначив, що рішення щодо фінансових питань могли приймати інші посадові особи, зокрема начальник фінансово-економічного відділу та помічник командира з правової роботи, при цьому інформація щодо попередження про припинення постачання електроенергії йому не відома.
За результатами проведеного службового розслідування складено Висновок службового розслідування проведеного за фактом нанесення збитків державі у вигляді нарахованих штрафних санкцій у загальному розмірі 115 894,57 грн. від 29.08.2025 року №06.2/10/25-Вн та видано наказ №612-АГ від 31.08.2025 року «Про результати службового розслідування»
За результатами проведення службового розслідування встановлено, що факт нанесення шкоди державі у розмірі 115 894,57 грн. підтвердився та є наслідком неналежного і несвоєчасного виконання капітаном ОСОБА_4 (на той час) вимог розділів І, ІІ посадової інструкції, а також статей 11, 16, 82, 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що проявилось у невжитті вичерпних заходів щодо своєчасної оплати електроенергії за листопад 2021 року у сумі 127028,11 грн; водночас встановлено, що зазначені обставини стали можливими також унаслідок неналежного контролю з боку полковника ОСОБА_5 , однак його бездіяльність не підпадає під умови притягнення до матеріальної відповідальності відповідно до статті 3 Закону №160-ІХ від 03.10.2019 та може бути підставою лише для дисциплінарної відповідальності.
Листом від 05.09.2025 року №06.2/2440-25-Вих 24 окрема авіаційна ескадрилья Державної прикордонної служби України направила до ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали службового розслідування від 29.08.2025 року №06.2/10/25-Вн за фактом нанесення збитків державі у вигляді нарахованих штрафних санкцій у загальному розмірі 115894,57 (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто чотири грн. п`ятдесят сім коп.) з боку начальника продовольчої служби відділу тилового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 за неналежне і несвоєчасне виконання посадовою особою, яка проходила службу в ескадрильї своїх посадових обов`язків та обов`язків служби, для прийняття правового рішення щодо притягнення даного військовослужбовця до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності.
Оскаржуваним наказом від 22.09.2025 року №955-ОС «Про притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності» встановлено:
« 1. Начальнику продовольчої служби відділу тилового забезпечення майору ОСОБА_6 , який в період з 29.06.2021 по 15.03.2022 перебував на посаді начальника житлово - експлуатаційного відділення відділу матеріально - технічного забезпечення 24 окремої авіаційної ескадрильї, за неповне виконання вимог статтей 11, 16, 82, 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1, 2, 3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, розділу I, II Посадової інструкції начальника житлово -експлуатаційного відділення відділу матеріально - технічного забезпечення 24 окремої авіаційної ескадрильї, затвердженої наказом 24 окремої авіаційної ескадрильї від 05.08.2021 № 53-ОД, що виразилось у невжитті вичерпних, дієвих та належних заходів, спрямованих на своєчасну оплату отриманих від підприємства послуг з постачання електричної енергії за листопад 2021 року у розмірі 127 028, 11 грн, відповідності до статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України в порядку пункту «б» статті 48 вищезазначеного Статуту оголосити дисциплінарне стягнення «догана».
2. У відповідності до частини 2 статті 11 Закону України № 160-ІХ від 03.10.2019 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців» начальника продовольчої служби відділу тилового забезпечення майора ОСОБА_7 притягнути до повної матеріальної відповідальності у розмірі 115 894, 57 грн.
3. У відповідності до частини 1 статті 10, частини 1 статті 13 Закону України № 160-ІХ від 03.10.2019 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців» заступнику головного бухгалтера - начальнику розрахункового відділення фінансово-економічного відділу забезпечити стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення у розмірі 5 % до повного погашення заборгованості у розмірі 115 894, 57 грн.»
Так, статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-IX (далі - Закон №160-IX).
Суд критично ставиться до Висновку службового розслідування, проведеного за фактом нанесення збитків державі у вигляді нарахованих штрафних санкцій у загальному розмірі 115 894,57 грн. від 29.08.2025 року №06.2/10/25-Вн, а саме до твердження, викладеного у висновках на 19 аркуші: 
Таким чином, державі було завдано збитки у вигляді надлишкових витрат грошових коштів (штрафних санкцій та судового збору) з державного бюджету У причинному зв`язку з умисним неналежним виконанням службових (посадових) обов`язків та обов`язків служби з боку капітана ОСОБА_8 .
Вказані порушення з боку (на той час) начальника житлово експлуатаційного відділення відділу матеріально-технічною забезпечення 24 окремої авіаційної ескадрильї капітана ІНФОРМАЦІЯ_4 , підпадають до порядку притягнення військовослужбовця до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності згідно Закону №160-1X.
Законодавство не містить норми «надлишкових витрат грошових коштів», що підтверджується абзацом 5 пункту 1 статті 1 розділу 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі» визначає - пряма дійсна шкода (далі-шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання та незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що визначений у Законі України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» перелік випадків, які охоплюються поняттям прямої дійсної шкоди, є вичерпним.
Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктами 2, 4, 5 частини першої статті 1 Закону №160-IX, матеріальна відповідальність є різновидом юридичної відповідальності, яка настає у випадку заподіяння військовослужбовцями та деякими іншими особами прямої дійсної шкоди під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону №160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч. 3 ст. 3 Закону №160-IX).
Такий вид шкоди Закон визначає як збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу, внаслідок знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання чи незаконного використання військового або іншого майна, погіршення чи зниження його цінності, а також витрати на відновлення або придбання нового майна замість втраченого чи зіпсованого.
До складу прямої дійсної шкоди також належать надлишкові виплати, які виникли під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.
У цій справі суд крім іншого вирішує, чи дійсно діями позивача (подання рапортів) є умисним завданням позивачем прямої дійсної шкоди державі під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків та чиє він суб`єктом, на якого може бути покладено повну матеріальну відповідальність.
Форма вини є визначальною обставиною для визначення меж матеріальної відповідальності військовослужбовця чи відповідної особи відповідно до Закону України №160-IX.
У разі, якщо шкода завдана з необережності, відповідальність особи обмежується межами, передбаченими частиною першою статті 5 Закону України №160-IX, а саме не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, якщо інше не передбачено законом.
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону №160-IX особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону України №160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу III Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.
Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою
Відповідно до пунктів 1, 3 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:
- дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;
- виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;
- розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Суд зазначає, що згідно норм Дисциплінарного статуту встановлено, що вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV.
Згідно вимог ст. 11, 16 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
У відповідності до довідки № 08/185 від 04.07.2025 позивач у період з 29.06.2021 року по 15.03.2022 року проходив військову службу в ескадрильї та займав посаду начальника житлово-експлуатаційного відділення відділу матеріально-технічного забезпечення.
Відповідно до посадової інструкції начальника житлово-експлуатаційного відділення відділу матеріально-технічного забезпечення ескадрильї визначено, що на посаду начальника житлово-експлуатаційного відділення відділу матеріально-технічного забезпечення покладається організація та забезпечення належної технічної експлуатації казарменно-житлового фонду, комунальних споруд і обладнання, здійснення контролю за їх утриманням, ремонтом, обліком та ефективним використанням матеріальних ресурсів. До його обов`язків входить планування та розподіл матеріальних засобів, організація та контроль проведення ремонтних і будівельних робіт, ведення облікової документації, забезпечення раціонального використання енергоресурсів, контроль за дотриманням фінансової дисципліни та законності при списанні матеріальних цінностей, а також здійснення інвентаризації, перевірок і звірок у підпорядкованих підрозділах. Крім того, він організовує роботу підлеглого персоналу, координує діяльність структурних підрозділів у сфері житлово-експлуатаційного забезпечення, розробляє та візує службові документи, забезпечує дотримання режиму секретності та виконує завдання, пов`язані з мобілізаційною готовністю в особливий період.
Водночас посадовою інструкцією чітко передбачено, що начальник житлово-експлуатаційного відділення підпорядковується заступникові командира ескадрильї - начальнику відділу забезпечення, діє в межах наданих повноважень та зобов`язаний виконувати накази і розпорядження вищестоячого керівництва, що свідчить про його організаційну та службову підконтрольність. У своїй діяльності він також керується Конституцією України, законами, підзаконними нормативно-правовими актами, а також наказами та розпорядженнями керівництва, що додатково підтверджує відсутність самостійності у прийнятті ключових управлінських рішень поза межами визначеної компетенції.
При встановленні протиправної поведінки особи, у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.
При цьому, треба враховувати як об`єктивні, так і суб`єктивні фактори. Зокрема, зовнішні умови й обстановку, в якій доводилось виконувати обов`язки військовій службовій особі, дії вищестоящих, командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини.
Судом встановлено, що матеріали службового розслідування не містять викладення обставин та обґрунтувань, які б давали змогу дійти беззаперечного висновку про те, що позивач діяв умисно з метою заподіяння шкоди інтересам держави.
Водночас, зібрані під час розслідування докази не дають можливості дійти висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) позивача та виникнення заборгованості і завдання збитків державі.
Підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Водночас, досліджуючи матеріали службового розслідування від 29.08.2025 року №06.2/10/25-Вн, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Згідно з положеннями п. 1 Розділу II «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Відповідно до п. 1, 3, 13, 14, 15 Розділу III «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.
Одночасне проведення декількох службових розслідувань за одним випадком вчинення правопорушення не допускається.
У разі призначення службового розслідування старшим командиром (начальником) про це письмово повідомляється заінтересований підлеглий за службовою підпорядкованістю командир (начальник), який у разі незавершення раніше призначеного службового розслідування скасовує свій наказ про призначення службового розслідування.
Згідно з п. 1, 2 Розділу VI «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Суд, дослідивши подані сторонами докази у їх сукупності, дійшов висновку, що командуванню військової частини НОМЕР_5 було достеменно відомо про факт виникнення заборгованості за спожиту електричну енергію ще у період грудня 2021 - січня 2022 року. 
Зокрема, встановлено, що така обізнаність підтверджується, серед іншого, листом-попередженням Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» від 14.01.2022 року №44/09-002905/П про припинення постачання електричної енергії у зв`язку із наявністю заборгованості, який був адресований військовій частині та не міг залишитися поза увагою її керівництва.
Окрім цього, суд звертає увагу на лист 24 окремої авіаційної ескадрильї №70488-22-Вих від 10.02.2022 року, адресований заступнику директора з питань функціонування ПОН ДПЗЕД «Укрінтеренерго» та комерційному директору АТ «ДТЕК Одеські електромережі». Із змісту цього листа вбачається, що військова частина НОМЕР_5 підтвердила отримання попередження про відключення від електропостачання у зв`язку з дебіторською заборгованістю та звернулася з проханням надати реквізити для здійснення оплати. Вказаний документ був підписаний командиром військової частини, що беззаперечно свідчить про його обізнаність щодо факту виникнення заборгованості.
Судом встановлено, що станом на 21.12.2021 року командир військової частини НОМЕР_5 був обізнаний про наявність відповідної заборгованості, що підтверджується листом НОМЕР_4 окремої авіаційної ескадрильї від 21.12.2021 року №702-1638-21-Вих, адресованим начальнику управління тилового забезпечення Департаменту матеріального та технічного забезпечення Адміністрації ДПСУ. Із змісту зазначеного листа вбачається, що виконавцем виступав позивач, однак підписантом був безпосередньо командир військової частини, який повідомляв про отримання пакету документів від ПОН «Укрінтеренерго» щодо оплати електроенергії за листопад 2021 року на суму 127 028,11 грн, а також зазначав про неможливість здійснення оплати у межах бюджетного року. Вказане свідчить про належну поінформованість керівництва щодо існування заборгованості.
Аналогічні висновки суд зазначає також на підставі листа НОМЕР_4 окремої авіаційної ескадрильї від 24.12.2021 року №702-1654-21-Вих, яким повторно повідомлялось про отримання документів від ПОН «Укрінтеренерго» щодо заборгованості за листопад 2021 року у розмірі 127 028,11 грн. При цьому у листі прямо зазначалося про відсутність фінансування та неможливість проведення відповідних розрахунків у 2021 бюджетному році, що додатково підтверджує факт обізнаності командування про наявність боргу та обставини, які перешкоджали його погашенню.
Додатково судом враховано службову записку від 04.01.2025 року №09-89-25-Вп, складену головним бухгалтером – начальником фінансово-економічного відділу, з якої вбачається, що питання наявності заборгованості та можливих наслідків її стягнення було відоме відповідним службам військової частини. У зазначеній записці прямо вказано на можливість стягнення з військової частини НОМЕР_5 заборгованості у загальному розмірі 242653,13 грн, у тому числі основного боргу, штрафних санкцій та інфляційних втрат, а також ініційовано проведення службового розслідування з метою встановлення причин її виникнення. Це свідчить про те, що навіть станом на початок 2025 року факт існування заборгованості та її наслідків був відомий.
Таким чином, на підставі аналізу вищезазначених документів, суд дійшов висновку, що командування військової частини було належним чином та своєчасно поінформоване про факт виникнення заборгованості, починаючи щонайменше з грудня 2021 року.
З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги обставини розгляду справи №916/5547/24 Господарським судом Одеської області (провадження відкрите ухвалою від 25.12.2024 року, рішення ухвалене 04 березня 2025 року, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 року відкрито апеляційне провадження, постанову прийнято 25.06.2025 року), суд дійшов висновку, що строк на притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності командиром військової частини НОМЕР_2 та військовою частиною НОМЕР_5 було пропущено, оскільки останнім було відомо про обставини, що стали підставою для такого притягнення, значно раніше.
Крім того, дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява « 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne va№Duy№v.Home Office зазначив, що принцип «юридичної визначеності» означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Суд наголошує, що начальник житлово-експлуатаційного відділення підпорядковується заступникові командира ескадрильї – начальнику відділу забезпечення, діє виключно в межах наданих повноважень та зобов`язаний виконувати накази і розпорядження останнього, що прямо випливає з положень посадової інструкції. За таких обставин позивач не наділений самостійними дискреційними повноваженнями щодо вирішення питань поза межами визначеної компетенції, а його діяльність має реалізовуватися шляхом належного інформування заступника командира, підготовки відповідних доповідей та виконання покладених завдань. Отже, позивач вживав усіх необхідних і достатніх заходів, які від нього залежали, зокрема діяв у межах своїх посадових обов`язків, своєчасно доповідаючи заступникові командира ескадрильї – начальнику відділу забезпечення про питання наявності заборгованості та можливих її наслідків, що, у свою чергу, зумовило направлення відповідних листів до Департаменту матеріального та технічного забезпечення Адміністрації ДПСУ.
Крім того, суд звертає увагу, що функціональні обов`язки позивача чітко обмежені сферою житлово-експлуатаційного забезпечення і не охоплюють повноваження фінансово-економічного характеру. Зокрема, до його компетенції не входять питання ведення бухгалтерського обліку, фінансової звітності чи обліку окремих активів і зобов`язань військової частини НОМЕР_5 , що належать до виключної компетенції посадових осіб фінансово-економічного відділу.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що під час проведення службового розслідування не було забезпечено його всебічність, повноту, об`єктивність та своєчасність, у зв`язку з чим висновки такого розслідування не ґрунтуються на належних і достатніх доказах.
Таким чином, відповідачем не доведено обґрунтованості накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді «догана» за порушення статтей 11, 16, 82, 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, розділу I, II Посадової інструкції начальника житлово -експлуатаційного відділення відділу матеріально - технічного забезпечення 24 окремої авіаційної ескадрильї, затвердженої наказом 24 окремої авіаційної ескадрильї від 05.08.2021 № 53-ОД, що виразилось у невжитті вичерпних, дієвих та належних заходів, спрямованих на своєчасну оплату отриманих від підприємства послуг з постачання електричної енергії за листопад 2021 року у розмірі 127 028, 11 грн, та притягнення до повної матеріальної відповідальності в розмірі 115 894, 57 грн. відповідно до частини 2 статті 11 Закону України № 160-ІХ від 03.10.2019 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців».
Отже, суд доходить висновку, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ) від 22.09.2025 року №955-ОС «Про притягнення до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності» є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами у справі є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача – суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 139, 241-246, 249 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - НОМЕР_4 окрема авіаційна ескадрилья Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), про визнання протиправним та скасування наказу – задоволити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_2 ) №955-ОС від 22.09.2025 року про притягнення начальника продовольчої служби відділу тилового забезпечення майора ОСОБА_1 , який в період з 29.06.2021 по 15.03.2022 перебував на посаді начальника житлово-експлуатаційного відділення відділу матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_4 окремої авіаційної ескадрильї до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Я. М. Калинич