УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/11663/25 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/11663/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» 
на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 17 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Петровської М.В.
встановив:
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» (далі - ТОВ «Ум Факторинг») звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою, в якій просить стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь заборгованість, яка виникла за договором №1551191 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.06.2024 у розмірі 74 475,00 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2025 року позовну заяву ТОВ «Ум Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто особі, яка її подала на підставі п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ТОВ «Ум Факторинг», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позовну заяву подано особою, яка має процесуальну дієздатність на вчинення таких дій, оскільки заяву від імені ТОВ «Ум Факторинг» було підписано та подано представником Сластніковою Л.В., яка діяла не в порядку самопредставництва, а на підставі довіреності, що узгоджується з положеннями ст. 60 ЦПК України. 
Також вважає, що висновок суду першої інстанції про недійсність копії довіреності від 01.09.2025 №б/н, підписана директором Товариства Макєєвим В.М., та довіреність від 01.05.2025, яка сформована в Електронному суді у порядку передоручення, через те, що вони в порушення ч.2 ст. 245 ЦК України не посвідчені нотаріально, є помилковим.
Так, до позовної заяви разом із довіреністю, яка сформована в Електронному суді, також було додано копію паперової довіреності № б/н від 01.09.2025 року, виданої ТОВ «Ум Факторинг» в особі директора Макєєва В.М. на ім`я Сластнікової Л.В. Ця довіреність повністю відповідає вимогам ст. 62 ЦПК України та ч. 1 ст. 246 ЦК України, підписана її директором Макєєвим В.М., повноваження якого підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань, скріплена печаткою товариства. Зазначена довіреність є первинною, а не виданою в порядку передоручення. 
Також звертає увагу, що відповідно до пункту 11 розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради Правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, представник може уповноважити іншу особу на представництво інтересів довірителя (передоручення), сформувавши відповідну електронну довіреність у своєму Електронному кабінеті. Ця процедура є законодавчо визначеним спеціальним порядком підтвердження повноважень для цілого судового процесу і не потребує додаткового нотаріального посвідчення.
Таким чином, районний суд безпідставно не врахував жоден із наданих документів, що підтверджували повноваження представника, що є грубим порушенням норм процесуального права (ст. 62, 185 ЦПК України).
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Повертаючи позовну заяву ТОВ «Ум Факторинг», суд першої інстанції виходив з того, що позовну заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності на вчинення зазначених дій, оскільки позов підписаний представником – Сластніковою Л.В. на підставі довіреності. Однак до матеріалів справи не долучено документів, що підтверджують її право діяти в порядку самопредставництва, зокрема, на підставі закону, статуту чи трудового договору (контракту), тобто без окремого доручення. Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про недійсність довіреності від 01.05.2025, яка сформована в Електронному суді у порядку передоручення, через те, що вона в порушення ч.2 ст. 245 ЦК України не посвідчена нотаріально. 
Проте такі висновки суду є помилковими виходячи з наступного. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, повинна відповідати положенням, визначеним ст. 175, 177 ЦПК України. 
Зокрема, частиною 2 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. 
Згідно ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Згідно ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. 
Відповідно до вимог ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. 
Цивільно-процесуальним законодавством визначено конкретні випадки, у яких представником у суді, крім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність. 
Відповідно до п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Так ціна позову у цій справі становить 74 475,00 грн, що станом на 1 січня 2025 року не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028грн x 30 = 90 840,00 грн). Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до закону, а тому представництво позивача у суді на підставі довіреності особою, не суперечить вимогам цивільного процесуального закону. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що представником позивача у даній справі може бути тільки адвокат або особа, яка може представляти позивача відповідно до статуту, положення або трудового договору (самопредставництво). 
Крім того, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недійсність довіреності від 01.05.2025, яка сформована в Електронному суді у порядку передоручення, через те, що вона в порушення ч.2 ст. 245 ЦК України не посвідчена нотаріально виходячи з наступного.
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу ХІ «Підсистема електронного суду» Положення про АСДС (в редакції рішення Ради суддів України №17) з 22 грудня 2018 року у всіх місцевих та апеляційних судах обмін електронними документами між судом, фізичними особами та учасниками судового процесу забезпечується засобами підсистеми «Електронний суд». Учасники судового процесу за допомогою зареєстрованого Електронного кабінету можуть надсилати копії електронних документів іншим учасникам судової справи, крім випадків, коли інший учасник не має зареєстрованого електронного кабінету, подавати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, а також отримувати судові рішення та інші електронні документи.
Відповідно до пунктів 9-11 розділу XI «Підсистема електронного суду» Положення про АСДС, в редакції рішення РСУ №17, шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного доручення, встановленої адміністратором форми (з правом передоручення або без такого права), особа, що зареєструвала електронний кабінет, може уповноважити представника (іншу фізичну особу, що має зареєстрований електронний кабінет) на подання документів від свого імені або від імені довірителя по судовій справі, судовому провадженню або зверненню. Електронні доручення, що підтверджують повноваження підписанта автоматично додаються підсистемою до кожного документу, ним відправленого.
Шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного доручення, встановленої адміністратором форми (з правом передоручення або без такого права), особа, що зареєструвала електронний кабінет в межах отриманих повноважень може надати іншій фізичній особі доступ до документів по судовій справі, судовому провадженню або зверненню.
Шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного повідомлення, встановленої адміністратором форми, автор доручення може його скасувати.
Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що електронне доручення, яке можливо надати за допомогою підсистеми «Електронний суд», видається за наявності у відповідної особи довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд», що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису. Електронне доручення видається лише за умови його підписання електронним ключем довірителем за допомогою алгоритмів, визначених у підсистемі «Електронний суд». Надалі таке електронне доручення автоматично додається до позовної заяви, яка подана представником від імені довірителя через підсистему «Електронний суд», при цьому у користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такого електронного доручення, тобто воно формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника. 
Доручення сформоване за допомогою підсистеми «Електронний суд», як електронний документ, не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді (постанови Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі № 560/11791/21, 30 березня 2023 у справі №580/140/23).
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи що позовну заяву від імені ТОВ «Ум Факторинг» подано Сластніково. Л.В, яка на підтвердження своїх повноважень надала копію довіреності від 01.09.2025 №б/н, яка підписана директором Товариства Макєєвим В.М., та довіреність від 01.05.2025, яка сформована в Електронному суді, враховуючи предмет позову, та те, що дана цивільна справа є малозначною в силу закону, що не виключає можливість представництва позивача у суді особою, яка діє на підставі довіреності та не має статусу адвоката, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви особі, яка її подала.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
З наведеного вбачається, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» задовольнити.
Ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 17 жовтня 2025 року   скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 лютого 2026 року. 

Головуючий Судді