КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ 
Справа № 947/5433/26
Провадження № 2/947/2325/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 року 

Київський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого – судді Калініченко Л.В.
 
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» 
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості по сплаті щомісячних членських внесків,
ВСТАНОВИВ:
Позивач - Громадська організація «Одеська обласна організація автомобілістів» 05.02.2026 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті щомісячних членських внесків у розмірі 37800 гривень 00 копійок та судових витрат, з посиланням на невиконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Громадська організація «Одеська обласна організація автомобілістів», є самостійним громадським об`єднанням у формі громадської організації, має статус юридичної особи, свої печатки, штампи, відокремлене майно та баланс, рахунки в банківських установах.
Позивачу з метою задоволення потреб учасників даної організації належить на праві власності нежитлові будівлі автостоянки №8, що розміщена за адресок АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1  є членом громадської організації за яким закріплено машиномісце для зберігання автотранспортного засобу за №901, що знаходиться на вищезазначеній автостоянці №8. 
Відповідно до рішення президії обласної ради Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів (протокол №29 в 25.10.2024 року) розмір щомісячного членського внеску, для відповідача за яким закріплене машиномісце № НОМЕР_1 на автостоянці №8 складає 600 гривень на місяць.
У зв`язку з несплатою членських внесків, у відповідача виникла заборгованість, яка станом на день подання позову за 63 місяці складає в загальному розмірі 37800,00 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2026 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі.
У судове засідання призначене на 08.04.2026 року представник позивача не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак 13.03.2026 від останнього надійшла до суду про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність, з одночасним зазначенням про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи.
ОСОБА_1 (надалі за текстом – Відповідач) у судове засідання призначене на 08.04.2026 року також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Згідно з п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з відповіддю №2407108 від 02.03.2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 
Приймаючи наявне зареєстроване місце проживання відповідача, судом здійснювалось повідомлення останнього про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судової повістки, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копією позовної заяви з додатками до неї, на вказану адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, однак поштове повідомлення було повернуто до суду без вручення.
Суд також зазначає, що частиною 6 статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Судом встановлено що у відповідачки – ОСОБА_1  наявний зареєстрований електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі , за наслідком чого судом також здійснювалось сповіщення останньої в електронній формі за допомогою вказаної електронної системи.
У відповідності до довідок про доставку електронного документа наявних в матеріалах справи вбачається, що до електронного кабінету ОСОБА_1  доставлено копію ухвали судді про відкриття провадження у справі від 04.03.2026 року, з прикріпленими до неї документами по справі №947/5433/26 – 07.03.2026 року о 10:10:23 року, а судову повістку про призначене судове засідання на 08.04.2026 року по справі №947/5433/26 – 07.03.2026 року о 21:18:04.
Пунктом 2 ч.8 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Отже, починаючи з 10.03.2026 року відповідач є належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, та отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з доданими до неї документами.
Таким чином, відповідач про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до положень статті 128 ЦПК України, однак, у встановлений судом строк не скористався процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не було надано заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про причини неявки до судового засідання суд не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених підставах, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.
Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав
Судом встановлено, що Громадська організація «Одеська обласна організація автомобілістів» зареєстрована як громадська організація за кодом ЄДРПОУ 05508766, що підтверджується отриманою судом відповідю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до Статуту Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», затвердженого 28.10.2016 року, остання є неприбутковим громадським об`єднанням власників автомобілів і мотоциклів, самодіяльних конструкторів і реставраторів старовинних транспортних засобів, а також інших фізичних осіб учасників дорожнього руху та любителів автомототехніки.
Відповідно до п. 2.2. Статуту, одним із основних завдань Громадської організації є, зокрема, задоволення потреб її членів, інших фізичних осіб або юридичних осіб в організованому розміщені, зберіганні, технічному обслуговуванні та ремонті транспортних засобів, розвитку технічної допомоги на дорогах та інших сервісних послуг учасникам дорожнього руху.
Відповідності до п. 6.3 Статуту, зазначено, що джерелами формування коштів і майна громадського об`єднання можуть бути зокрема вступні та членські внески.
Вподальшому, 21 травня 2021 року на 20-й позачерговій конференції Обласної організації було прийнято рішення змінити найменування організації з Громадська організація «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на Громадська організація «Одеська обласна організація автомобілістів» та затверджено Статус в новій редакції. 
Так, метою Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» у відповідності до Статуту, затвердженого 21.05.2021 року є задоволення спільних інтересів своїх членів, інших фізичних або юридичних осіб щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, поширення знань у цій галузі, організації підготовки та перепідготовки водіїв, в тому числі шляхом облаштування майданчиків для початкового навчання водінню транспортними засобами, ефективної експлуатації, технічного обслуговування, ремонту, організованого розміщення і зберігання транспортних засобів, сприяння розвитку технічної творчості серед автомобілістів, а також створення сприятливих умов для реалізації поставленої мети.
Як вказує позивач, останньому з метою задоволення потреб учасників громадської організації належить нежитлові будівлі автостоянки №8, що розміщена за адресок м. Одеса, вул. Інглезі, 15-В.
24 грудня 2007 року між Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», в особі заступника голови, начальника відділу автостоянок Одеської облради Всеукраїнського союзу автомобілістів та ОСОБА_1 укладено договір зберігання транспортних засобів, предметом якого є задоволення потреб «Автолюбителя» в організованому зберіганні належному йому (такого, що використовується за довіреністю) автомобілю марки Mazda 6, державний номер НОМЕР_2 на колективній автостоянці «Облради» №8/901.
Відповідно до умов договору, «Автолюбитель» зобов`язаний, зокрема: бути членом союзу автомобілістів, знати та суворо виконувати Прави зберігання транспортних засобів; не пізніше 25-го числа поточного місяця оплачувати щомісячний членський внесок в розмірі, встановленому у відповідності до Статуту Всеукраїнського союзу автомобілістів. Прострочені платежі сплачувати в розміні членського внеску, встановленого на поточний місяць.
Згідно з витягу з протоколу засідання президії обласної ради Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» №29 від 25.10.2024 року ухвалено з 01.01.2025 року встановити наступний розмір щомісячного членського внеску для членів Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів», за якими закріплені машиномісця на автостоянках громадської організації: автостоянка №8 – 600,00 грн.; мотогараж на усіх автостоянках – 450,00 грн.
Згідно з довідки про заборгованість по сплаті щомісячних членських внесків від 14.01.2026 року за вих. №3 вбачається, що відповідач – ОСОБА_1 є членом Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» та за яким закріплено машиномісце № НОМЕР_1 на автостоянці №8 Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 15-В, розмір щомісячного членського внеску для останнього за вказане машиномісце станом на 01.01.2026 року складає 600,00 грн. 
Позивач зазначає, що у відповідача за яким закріплено машиномісце № НОМЕР_1 на автостоянці №8 Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 15-В у зв`язку з несплатою членських внесків виникла заборгованість за 63 місяці, яка в загальному розмірі складає 37800,00 грн.
Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань зі сплати членських внесків зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.
За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є зокрема договори та інші правочини.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання», громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадська спілка - це громадське об`єднання, засновниками якого є юридичні особи приватного права, а членами (учасниками) можуть бути юридичні особи приватного права та фізичні особи. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про громадські об`єднання» статут громадського об`єднання має містити зокрема: порядок набуття і припинення членства (участі) у громадському об`єднанні, права та обов`язки його членів (учасників); джерела надходження і порядок використання коштів та іншого майна громадського об`єднання.
Частинами 1, 2 ст. 24 Закону України «Про громадські об`єднання» передбачено, що громадське об`єднання зі статусом юридичної особи для виконання своєї статутної мети (цілей) має право володіти, користуватися і розпоряджатися коштами та іншим майном, яке відповідно до закону передане такому громадському об`єднанню його членами (учасниками) або державою, набуте як членські внески, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, набуте в результаті підприємницької діяльності такого об`єднання, підприємницької діяльності створених ним юридичних осіб (товариств, підприємств), а також майном, придбаним за рахунок власних коштів, тимчасово наданим у користування (крім розпорядження) чи на інших підставах, не заборонених законом. Право власності громадського об`єднання зі статусом юридичної особи реалізовує його вищий орган управління в порядку, передбаченому законом та статутом громадського об`єднання. Окремі функції щодо управління майном за рішенням вищого органу управління громадського об`єднання можуть бути покладені на створені ним відповідно до статуту керівні органи, юридичні особи (товариства, підприємства), відокремлені підрозділи таких об`єднань або передані громадським спілкам, утвореним цими громадськими об`єднаннями.
Відповідно до ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до п.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У відповідності до ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Досліджуючи подані судом документи, судом встановлено, що позивач - Громадська організація «Одеська обласна організація автомобілістів» є самостійним громадським об`єднанням у формі громадської організації, яка створена з метою задоволення потреб учасників організації.
Також судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 24 грудня 2007 року укладено договір зберігання транспортних засобів, а сааме автомобіля марки «Mazda 6», державний номер НОМЕР_2 на колективній автостоянці «Облради» №8/901.
Суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не спростовувалось підписання і укладення вищевказаного договору зберігання транспортних засобів від 24 грудня 2007 року.
З поданих позивачем до позову докуменівт, а саме картки № НОМЕР_1 обліку щоденного та одноразового в`їду та виїзду транспортних засобів автостоянки №8 вбачається, що відповідач – ОСОБА_1 здійснював сплату членських внесків на підставі договору від 24 грудня 2007 року.
У відповідності до наданої позивачем до позову довідки про заборгованість по сплаті щомісячних членських внесків від 14.01.2026 року вбачається, що у відповідача наявна заборгованість по сплаті щомісячних членських внесків за 63 місяці, яка в загальному розмірі складає 37800,00 грн. 
Відповідачем в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, зокрема сплату наявної заборгованості по сплаті щомісячних членських внесків, на що посилається позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону, відповідачем належним чином не виконувався покладений на нього обов`язок зі сплати щомісячних членських внесків, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» заборгованості зі сплати членських внесків, заборгованість, яка виникла за 63 місяці у загальному розмірі 37800 гривень 00 копійок.
Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем під час пред`явлення позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3328,00 грн.
З урахуванням задоволення позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачки на користь позивача у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору підлягає 3328,00 грн.
Також, позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Таким чином, опис наданих послуг та наявні в матеріалах справи докази на підтвердження їх сплати не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем надано: 
- договір про надання правової допомоги №10-04/25 від 10.04.2025 року укладений між позивачем та адвокатським бюро «Стадник і партнери»;
- додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №10-04/25 від 10.04.2025 року, укладену між позивачем та адвокатським бюро «Стадник і партнери» 08.05.2025 року, підписанням якої сторонни погодили, що розмір плати (гонорару) за представництво інтересів клієнта в рамках одної такої судової справи, під час її розгляду судом першої інстанції складає 5000,00 грн. незалежно від обсягу роботи, що булла виконана адвокатом для належного представництва клієнта в такій судовій справі.
Судом приймається, що позивачем на підставі поданих доказів було отримано правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги №10-04/25 від 10.04.2025 року, яка пов`язана з розглядом даної справи.
Надаючи оцінку вищевказаним документам, судом встановлено, що надана позивачеві правнича допомога пов`язана з предметом розгляду даної справи, була необхідна для реалізації позивачем звернення до суду з цим позовом за захистом своїх прав, опис наданих позивачеві послуг у відповідності до матеріалів справи відповідає фактично виконаним діям, визначений сторонами розмір правничої допомоги є співмірним з ціною позову за даною справою. 
Під час вирішення питання щодо компенсації позивачеві витрат понесених на професійну правничу допомогу, судом враховується, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що узгоджується з правовим висновком викладеним Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року по справі №922/445/19.
Одночасно судом враховується, що відповідачем не надано жодних заперечень чи клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу.
З урахуванням викладеного, задоволення позову у повному обсязі, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
На підставі викладеного, керуючись ст. 1-18, 76-89, 133, 137, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-282, 352-354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» (місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості по сплаті щомісячних членських внесків – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» (місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28, код ЄДРПОУ: 05508766) заборгованість по сплаті щомісячних членських внесків за 63 місяці, у загальному розмірі 37800 (тридцять сім тисяч вісімсот) гривень 00 (нуль) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» (місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28, код ЄДРПОУ: 05508766) у відшкодування судових витрат – 8328 (вісім тисяч триста двадцять вісім) гривень 00 (нуль) копійок, які складаються з: витрат зі сплати судового збору - 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень 00 (нуль) копійок та витрат на правову допомогу – 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий       Л. В. Калініченко