ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026  м. Дніпро Справа № 904/354/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джепи Ю.А. (доповідач) 
суддів: Мартинюка С.В., Соп`яненко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Рибалки Г.Д.,

за участю представників:
від скаржника (відповідач, ТОВ «Олімпіус Консалт»): Бондар О.В., адвокат (поза межами приміщення суду),
від позивача (ТОВ «Фабрика смаку»): Кравченко І.В., адвокат (поза межами приміщення суду),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпіус Консалт»
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 у справі № 904/354/24 (суддя Юзіков С.Г.), повний складено 24.11.2025
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика смаку» (м. Одеса)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпіус Консалт» (м. Дніпро)
про стягнення 11 538 399, 82 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрика смаку» (позивач) звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпіус Консалт» (відповідач) попередню оплату за договором про постачання продовольчих наборів № 23/12-1 від 23.12.2022 у загальному розмірі 10 024 177,71 грн, з яких: 8 007 500,00 грн попередньої оплати; 1 449 357,50 грн пені; 340 303,18 грн інфляційних втрат; 227 017,03 грн 3% річних.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2024, (суддя Фещенко Ю.В.) позов задоволено.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2025 (колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В, судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2024 у справі 904/354/24 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.06.2025 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі № 904/354/24 скасовано, справу направлено до Господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд.
Позивач 17.07.2025 подав заяву про збільшення позовних вимог, включивши до них: 8? 007?500?грн авансу за непоставлений товар, 1?449?357,50?грн пені, 1?580?031,21?грн інфляційних втрат та 501?510,82?грн 3?% річних за період із 26.01.2024 до 18.03.2025.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 (суддя Юзіков С.Г.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпіус Консалт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика смаку» 11 538 399, 82 грн, з яких: 8 007 500,00 грн - основного бору, 1 449 357,50 грн - пені, 1 580 031,50 грн - індексу інфляції, 501 510,82 грн - 3% річних, а також стягнуто 138 460,79 грн - витрат зі сплати судового збору.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

11.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімпіус Консалт» звернулось через систему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 у справі № 904/354/24, яким задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика Смаку» про стягнення грошових коштів.
Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, оскільки суд неповно з`ясував обставини справи, не дослідив належним чином докази та не надав їм належної правової оцінки.
Зокрема, відповідач зазначає, що за умовами Договору № 23/12-1 від 23.12.2022 поставка товару здійснювалася на умовах EXW (Incoterms 2010), що покладає на продавця обов`язок лише надати товар у розпорядження покупця на своєму складі, тоді як обов`язок організації транспортування та прийняття товару покладається на покупця. При цьому договір фактично укладений на користь третьої особи (одержувача замовника – військових частин), а позивач не надав відповідачу необхідної інформації щодо таких одержувачів, що унеможливило фактичну передачу товару.
Скаржник наголошує, що ним було виконано всі необхідні дії для належного виконання зобов`язань, зокрема забезпечено готовність товару до передачі та здійснено повідомлення позивача про таку готовність як через усталені між сторонами засоби електронної комунікації (месенджери Telegram та WhatsApp), так і шляхом направлення письмових повідомлень від 10.01.2023 та 25.01.2023. Однак суд першої інстанції безпідставно відхилив ці докази, формально не визнав електронне листування, пославшись на припущення щодо можливості його редагування, та надав перевагу інформації третіх осіб без належної перевірки, проігнорувавши, зокрема, нотаріально посвідчені заяви свідків.
Відповідач також зазначає, що суд не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.06.2025 у справі № 904/354/24, а також у справах № 911/2403/18 та № 925/1238/22, щодо необхідності оцінки поведінки покупця та застосування умов EXW. 
На думку скаржника, позивач не вчинив жодних дій для отримання товару: не направив транспорт, не ініціював приймання, не здійснив перевірку товару та не комунікував щодо його отримання, що свідчить про його пасивну поведінку.
У зв`язку з зазначеним відповідач вважає, що мало місце прострочення кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, оскільки саме дії позивача були необхідними для виконання зобов`язання, а їх невчинення унеможливило передачу товару, що на думку скаржника, виключає відповідальність відповідача та унеможливлює застосування до нього штрафних санкцій. Натомість поведінка позивача розцінюється як недобросовісна та така, що має ознаки зловживання правом, оскільки останній, не вживаючи заходів для отримання товару, звернувся до суду з вимогами про стягнення авансу та санкцій.
Крім того, відповідач вказує, що суд першої інстанції порушив принципи змагальності та оцінки доказів, передбачені статтями 73 - 77, 86 ГПК України, оскільки не дослідив усі докази у їх сукупності, використав недопустимі джерела інформації, не врахував стандарт переваги більш вагомих доказів та фактично виходив із помилкової презумпції відсутності готовності товару за відсутності «ідеального» повідомлення.
Також скаржник зазначає про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 168 000,00 грн, з поданням відповідних доказів у встановлений процесуальний строк.
З огляду на викладене, ТОВ «Олімпіус Консалт» просить Центральний апеляційний господарський суд: скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 у справі № 904/354/24 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Фабрика Смаку» повністю, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фабрика смаку» заперечує проти доводів апеляційної скарги ТОВ «Олімпус Консалт» та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. 
Позивач зазначає, що відповідач не довів належного виконання зобов`язань за договором поставки № 23/12-1 від 23.12.2022, зокрема факту повідомлення про готовність товару до відвантаження. 
Надані відповідачем документи під назвою «BILL OF LANDING» (№№0216061015 від 10.01.2023 та 0216061030 від 25.01.2023), нібито видані SKYNET WORLDWIDE EXPRESS, є недостовірними та підробленими, що підтверджується офіційною відповіддю ТОВ «Скайнет Ворлдвайд Експрес» від 21.03.2024 № 01/03/2024 про відсутність діяльності в Україні у відповідний період, відсутність співпраці з відповідачем та невідповідність зазначених накладних їх внутрішнім стандартам. 
Подані відповідачем додаткові докази у вигляді пояснень працівників, заяв свідків ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), результатів «службового розслідування», а також листа ФОП Булавіна С.С. є неналежними і недопустимими доказами, оскільки мають односторонній характер, походять від заінтересованих осіб або не підтверджують обставини направлення кореспонденції. 
Позивач також зазначає, що листування сторін у месенджері не містить підтвердження виконання договору та, навпаки, свідчить про відсутність виготовлення товару у повному обсязі у встановлені строки. 
Посилання апелянта на практику Верховного Суду позивач вважає нерелевантними через відмінність фактичних обставин справ. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань позивач вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення авансу незалежно від вини сторін. 
Відтак на переконання позивача, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

23.12.2022 між ТОВ «Фабрика Смаку» (замовник) та ТОВ «Олімпіус Консалт» (постачальник) укладено Договір про постачання продовольчих наборів №?23/12-1 (далі – Договір), за яким постачальник зобов`язався у 2023?році поставити замовнику добові польові набори продуктів: ДПНП-Р 1, ДПНП-Р 2, ДПНП-Р 3, ДПНП-Р 4, ДПНП-Р 5, ДПНП-Р 6 та ДПНП-Р 7 у визначеній кількості (всього 14 партій по 3?575 комплектів у кожній партії), асортименті та строки, загальною вартістю 893?750 грн за партію, а замовник – забезпечити приймання та оплату товару (п. 1.1. Договору).
Згідно з п. 3.1. Договору, ціна та строки поставки встановлені специфікацією (п. 1.2. Договору), загальна вартість – 75?075?000,00?грн, з яких без ПДВ – 62?562?500,00?грн, ПДВ – 12?512?500,00? грн (за загальним фондом). Оплата здійснюється на підставі рахунку-фактури, виданого постачальником.
Розрахунки здійснювалися шляхом 50?% попередньої оплати кожної партії протягом 20?днів з моменту отримання рахунку-фактури, але не пізніше ніж за 35?днів до кінцевого строку поставки, решта – протягом 3?робочих днів після фактичної поставки та складання акту приймання-передачі (п. 4.1.). 
Товар постачався на умовах EXW зі складу Постачальника відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання термінів, установлених діючими стандартами, тощо (п. 5.1. – 5.4. Договору). 
Постачальник мав забезпечити виробництво товару у строки, повідомити замовника письмово про готовність до відвантаження не пізніше ніж за 2?робочі дні, надати товар із супровідними документами та нести ризики до моменту передачі товару Замовнику (п. 6.3. Договору).
За невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань передбачалися штрафні санкції: пеня 0,1?% за кожен день прострочення та додатково 7?% при простроченні понад 30?днів (п. 7.2. – 7.4.).
Договором передбачено, що у випадку недопоставки (часткової поставки), постачальник повертає замовнику попередню оплату в повному обсязі за непоставлений (недопоставлений) товар протягом 10-ти банківських днів після закінчення встановленого строку постачання в п. 1.2. Договору. У разі порушення термінів проведення попередньої оплати (авансу) вартості кожної партії в обсягах та розмірах, передбачених пунктами 1.2. та 4.1. Договору, строки здійснення постачання товару зміщуються відповідно до термінів проведення попередньої оплати (авансу) (п. 7.3. Договору).
23.12.2022 відповідач виставив рахунок №?266 на 15?015?000,00?грн, відповідно до якого позивач сплатив аванс 8?007?500,00?грн (платіжні інструкції №?15029 від 23.12.2022 – 7? 507?500,00?грн та №?15156 від 11.01.2023 – 500?000,00?грн).
Згідно зі Специфікацією та Рознарядкою, відповідач мав поставити товар двома партіями:
- 25 025 наборів – у строк до 15.01.2023 (включно);
- 25 025 наборів – у строк до 31.01.2023 (включно). 
Загальна вартість товару за обома партіями становить 15 015 000,00 грн.
Станом на момент розгляду справи поставка товару не відбулась.
Листом від 11.12.2023 за № 11/12-23 юр. позивач звернувся до відповідача з вимогою протягом семи календарних днів повернути передоплату в розмірі 8 007 500,00 грн, перерахувавши їх на поточний рахунок, реквізити якого зазначені у Договорі, оскільки всупереч умов Договору поставки відповідачем не забезпечено виробництво товару та не повідомлено позивачеві про готовність товару для відвантаження. 
Відповідач претензію залишив без задоволення. 
Підставою для звернення ТОВ «Фабрика Смаку» до господарського суду у справі №?904/354/24 стало неналежне виконання ТОВ «Олімпіус Консалт» своїх договірних зобов`язань за договором №?23/12-1 від 23.12.2022, що проявилося у невчасній поставці товару, ненаданні повідомлень про готовність продукції до відвантаження та неповерненні попередньої оплати. 
За вказаних обставин позивачем нараховано до стягнення з відповідача: пеню у розмірі 1?449?357,50? грн за період 15.02.2023 – 14.08.2023 (181 день) відповідно до п. 7.4.8. Договору, інфляційні втрати – 1?580?031,21?грн та 3% річних – 501?510,82?грн за період 15.02.2023 – 18.03.2025 на підставі ст. 625 ЦК України.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
За договором купівлі-продажу продавець передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність покупцю, а покупець зобов`язується його прийняти та сплатити за нього визначену суму (ст. 655 ЦК України). Продавець зобов`язаний передати товар у строки та в обсязі, визначеному договором (ч. 1 ст. 662 ЦК України).
Одностороння відмова або зміна умов зобов`язання не допускається без передбачених договором або законом підстав (ст. 525, 526 ЦК України). 
Кредитор не зобов`язаний приймати часткове виконання зобов`язання без встановлених договором або законом підстав (ст. 529 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання, у якому встановлений строк виконання, підлягає виконанню у цей строк, а ст. 599 ЦК України передбачає припинення зобов`язання належним виконанням. 
Порушення зобов`язання є його невиконанням або неналежним виконанням (ст. 610 ЦК України).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України). 
Якщо продавець отримав попередню оплату, але не передав товар у строк, покупець має право вимагати передачі товару або повернення коштів (ч. 2 ст. 693 ЦК України).
Правове регулювання спору базується на Договорі постачання №?23/12-1 від 23.12.2022, відповідно до якого відповідач зобов`язувався поставити 50?050 продуктових наборів у два етапи (по 25?025 штук до 15.01.2023 та 31.01.2023), а позивач – здійснити оплату 50% авансом та решту після приймання товару.
Договором встановлено умови EXW, які обов`язують постачальника підготувати товар на власному складі для відвантаження, але не виконувати доставку.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач належним чином виконав обов`язок попередньої оплати на суму 8?007?500,00 грн (платіжні інструкції №?15029 від 23.12.2022 та №?15156 від 11.01.2023), що підтверджується документально.
Водночас відповідач не надав достовірних доказів належного письмового повідомлення позивача про готовність товару для відвантаження чи його передачі. 
Як правильно встановлено судом першої інстанції, надані відповідачем внутрішні документи (оборотно-сальдова відомість, накладна №?2, вимоги-накладні №?4-10) та договори з третіми особами не підтверджують факту виконання зобов`язань саме перед позивачем.
Доводи відповідача про нібито відправлення письмових повідомлень кур`єром або через компанію SkyNet Worldwide Express обґрунтовано не були прийняті судом першої інстанції, адже накладні №?0216061015 та №?0216061030 визнані неналежними доказами з огляду на зміст листа ТОВ «Скайнет Ворлдвайд Експрес» від 21.03.2024 №?01/03/2024, в якому зазначено, що компанія припинила діяльність на території України з 24.02.2022 та не мала представництв у м. Дніпро та м. Одеса, а тому неможливо достовірно підтвердити, що листи були реально доставлені позивачу.
Електронні листи та переписка у месенджері «Telegram» у даному конкретному випадку також не є належним доказом виконання відповідачем зобов`язання у повному обсязі та у встановлений строк, оскільки не встановлюють особи учасників листування, повноти та незмінності змісту повідомлень, а також відсутні докази згоди сторін на використання цього каналу комунікації як офіційного способу письмового повідомлення, як це визначено умовами укладеного договору. 
Судова практика Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 29.01.2021 у справі №?922/51/20) підкреслює, що допустимість електронних доказів залежить від їх належності, достовірності та здатності підтвердити факти, що входять до предмета доказування.
Суд першої інстанції правильно застосував ст. 664 ЦК України, згідно з якою товар вважається переданим лише за наявності готовності до передачі та належного повідомлення покупця. Відсутність хоча б однієї з умов виключає виконання зобов`язання. 
У свою чергу, доводи позивача підтверджуються рахунками-фактурами, платіжними документами, претензіями та вимогами про повернення авансу.
Таким чином неповідомлення позивача відповідачем у передбачений договором спосіб про готовність товару у повному обсязі замовлення у строки та фактична його непоставка має правовим наслідком право позивача на стягнення попередньої оплати 8?007?500,00 грн, пені 1?449?357,50 грн, інфляційних втрат 1?580?031,21 грн та 3% річних 501?510,82 грн (ст. 625 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 19.06.2025 зазначено, що суди попередніх інстанцій не з`ясували обставини щодо: (1) готовності/неготовності товару, (2) повідомлення/неповідомлення відповідачем позивача про готовність товару, поведінки позивача та форми комунікації, що була усталеною практикою між сторонами.
На підтвердження готовності товару відповідач надав:
1) оборотно-сальдову відомість по рахунку 26 за січень 2023 року, згідно з якою виготовлено 50 050 одиниць продукції;
2) накладну на передачу готової продукції з виробництва на склад від 05.01.2023 № 2, підписану технологом та завідувачем складу, на 50 050 одиниць продукції;
3) вимоги-накладні № 4– 10 від 05.01.2023, що підтверджують прийняття на склад готової продукції;
4) договори з третіми особами – постачальниками інгредієнтів та складових, а також платіжні доручення і видаткові накладні, зокрема з ПрАТ «Миронівський Хлібопродукт», ТОВ «Українське дитяче харчування», ТОВ «Компанія «Агродія», ТОВ «Гулапак Україна», ТОВ «Торгівельний будинок «Новіс», ТОВ «Мультипак», ТОВ «Трипільське сонце», ТОВ «Терра-0412», ТОВ «Клуб Чіпсів» та іншими.
Однак суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано оцінив зазначені документи критично, адже оборотно-сальдова відомість, накладна № 2 та вимоги-накладні № 4– 9 є внутрішніми документами відповідача та не підтверджують належним чином виконання зобов`язань за п. 6.3.1. Договору, у свою чергу, договори з третіми особами не містять посилання на постачання на користь позивача.
Навіть гіпотетична наявність продукції на складі відповідача не свідчить про автоматичне отримання її позивачем без належного письмового повідомлення відповідачем про готовність поставки партії товару, що є умовою Договору.
На підтвердження належного виконання обов`язку щодо повідомлення про готовність товару до відвантаження відповідач надав до матеріалів справи лист № вих10/01/23 від 10.01.2023, адресований позивачу, в якому повідомляється про готовність товару до відвантаження зі складу відповідача згідно зі специфікацією до договору № 23/12-1 від 23.12.2022 (зі строком поставки до 15.01.2023), а саме добових польових наборів продуктів Р-1 – Р-7 у кількості по 3 575 штук кожного виду, із проханням завчасно повідомити відповідального менеджера про прибуття транспорту для організації навантажувальних робіт.
Аналогічний за змістом лист № вих25/01/23 від 25.01.2023 був наданий відповідачем на підтвердження повідомлення про готовність товару до відвантаження у межах строку поставки до 31.01.2023, із зазначенням тієї ж номенклатури та кількості товару.
На підтвердження направлення зазначених листів відповідач долучив накладні про відправку № 0216061015 від 10.01.2023 та № 0216061030 від 25.01.2023, оформлені на бланках SkyNet Worldwide Express, відповідно до яких відправником зазначено ТОВ «Олімпіус Консалт» (м. Дніпро), а одержувачем – ТОВ «Фабрика Смаку» (м. Одеса). Разом з тим, у цих накладних містяться відмітки про повернення документів відправнику у зв`язку з відсутністю отримувача за адресою («документи повернуті відправнику, так як отримувач за адресою відсутній»), що свідчить про недоставлення зазначених листів позивачу.
Як вже було зазначено, позивач на спростування вказаних доказів надав лист ТОВ «Скайнет Ворлдвайд Експрес» від 21.03.2024 № 01/03/2024, згідно з яким ця компанія не здійснювала діяльність в Україні з 24.02.2022, не мала представництв у м. Дніпро та м. Одеса, не співпрацювала з відповідачем, не приймала відповідні відправлення та не реєструвала накладні № 0216061015 та № 0216061030, які визнані недійсними та такими, що не належать зазначеній компанії.
Оцінюючи наведені обставини, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, дійшов висновку, що надані відповідачем накладні не підтверджують належного факту направлення листів позивачу, оскільки відсутні докази їх фактичного прийняття до пересилання уповноваженим оператором поштового чи кур`єрського зв`язку. 
Доводи відповідача щодо направлення листів кур`єром – фізичною особою-підприємцем Булавіним С.С. судом обґрунтовано відхилені, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів існування договірних відносин із цією особою, її повноважень діяти від імені або як агента SkyNet Worldwide Express, а також відсутні платіжні документи, які б підтверджували оплату відповідних кур`єрських послуг.
За вказаних обставин неможливо достеменно встановити особу, яка оформлювала накладні № 0216061015 та № 0216061030, а також факт їх реального використання для доставки кореспонденції.
Таким чином, відповідач не довів належними та допустимими доказами факт направлення позивачу письмових повідомлень про готовність товару до відвантаження у спосіб та порядку, визначених умовами договору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що подані відповідачем пояснення Пономарьова О.І., Торощина М.В. та ФОП Булавіна С.С. не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі, оскільки їх зміст не спростовує офіційної інформації ТОВ «Скайнет Ворлдвайд Експрес» щодо припинення поштової та кур`єрської діяльності на території України з 24.02.2022. При цьому використання ФОП Булавіним С.С. бланків зазначеної компанії за відсутності її фактичної діяльності в Україні обґрунтовано викликає сумнів у достовірності таких доказів, що унеможливлює їх прийняття судом як належного підтвердження обставин відправлення відповідних повідомлень.
Апеляційний господарський суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.01.2021 у справі № 922/51/20, електронні докази можуть подаватися у різних формах, у тому числі у вигляді паперових копій, і сам по собі такий спосіб подання не свідчить про їх недопустимість, водночас вирішальним є питання належності, допустимості, достовірності таких доказів та можливості встановлення за їх допомогою обставин, що входять до предмета доказування.
Наявна в матеріалах справи переписка в месенджері «Telegram» не забезпечує можливості достовірного встановлення ані осіб, які її здійснювали, ані повноти та незмінності її змісту. 
Відсутність у договорі погодженого сторонами способу електронної комунікації через зазначений месенджер, а також невизначеність кола уповноважених осіб для такого листування, об`єктивно знижує доказову цінність відповідної переписки у спірних правовідносинах.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував технічні особливості функціоналу месенджера «Telegram», які допускають видалення повідомлень без збереження слідів такого видалення. Колегія суддів вважає цей аспект суттєвим, оскільки він створює реальну можливість втручання у зміст листування та виключає гарантії його цілісності й автентичності, що, у свою чергу, не дозволяє покладати такі докази в основу беззаперечних висновків суду.
Водночас й зміст наданої переписки не підтверджує належного виконання відповідачем своїх зобов`язань, оскільки з неї вбачається лише повідомлення про можливість відвантаження товару у значно меншій кількості (12 936 одиниць), ніж передбачено замовленням, тоді як доказів повідомлення позивача у встановлені договором строки про готовність до відвантаження повного обсягу товару (25 025 одиниць) матеріали справи не містять.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що переписка у месенджері «Telegram» не може розглядатися як належний, допустимий та достатній доказ належного повідомлення позивача про готовність товару до відвантаження, а відтак не підтверджує належне та своєчсне виконання відповідачем обов`язків, передбачених договором.
Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ділова практика комунікації, яка могла скластися між сторонами у процесі виконання інших договорів, сама по собі не може бути беззаперечним доказом належного виконання конкретних зобов`язань за спірним договором, оскільки оцінці підлягають саме обставини виконання цього договору, який є предметом розгляду у справі.
Судом правильно застосовано положення ч. 1 ст. 664 ЦК України, відповідно до яких товар вважається переданим у розпорядження покупця лише за одночасної наявності двох умов: готовності товару до передання у визначеному місці та належного повідомлення покупця про це. Відсутність хоча б однієї з цих умов виключає можливість вважати обов`язок продавця виконаним.
Обґрунтованим є і застосування судом положень ст. 529 ЦК України, відповідно до яких кредитор не зобов`язаний приймати виконання зобов`язання частинами, якщо інше прямо не передбачено договором чи законом, при цьому на кредитора не покладається обов`язок повідомляти боржника про відмову від такого часткового виконання.
Колегія суддів підтримує висновок суду про те, що відсутність звернень позивача до відповідача з вимогами щодо поставки товару або з`ясування причин його непоставки не може розцінюватися як порушення з боку позивача, оскільки такий обов`язок не передбачений ані договором, ані нормами чинного законодавства. Водночас відповідач не довів факту належного звернення до позивача з вимогою прийняти товар.
Колегія суддів виснує, що у зв`язку з непоставкою товару у визначені договором строки у відповідача виник обов`язок повернути суму попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, причому такий обов`язок виникає з моменту прострочення виконання зобов`язання.
Матеріалами справи не підтверджено факту поставки товару на суму 8 007 500,00 грн, як і не надано доказів повернення цієї суми позивачу, що обґрунтовано покладено судом в основу висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
З огляду на встановлені строки поставки (до 15.01.2023 та до 31.01.2023 відповідно), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з 16.01.2023 та 01.02.2023 зобов`язання відповідача є простроченим, що, у свою чергу, зумовлює настання передбачених законом правових наслідків.
У сукупності наведене свідчить про правильні висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості та доведеності вимог позивача про стягнення суми попередньої оплати (авансу) у сумі 8?007?500,00 грн за недопоставлений товар (п. 7.3. Договору), що спричинило правові наслідки у вигляді нарахування пені у сумі 1?449?357,50 грн за період 15.02.2023 – 14.08.2023 відповідно до п. 7.4.8. Договору, інфляційних втрат у сумі 1?580?031,21 грн та 3?% річних у сумі 501?510,82 грн за період 15.02.2023 – 18.03.2025 на підставі ст. 625 ЦК України.
Доводи скаржника про нібито належне виконання зобов`язань та відсутність його відповідальності не відповідають встановленим судом першої інстанції фактам та відхиляються колегією суддів з огляду на таке. 
Жоден із наданих відповідачем електронних повідомлень через Telegram, WhatsApp або письмових листів від 10.01.2023 та 25.01.2023 не підтверджує фактичну готовність товару до відвантаження у розумінні Договору.
Положення Договору про постачання на умовах EXW зобов`язують постачальника підготувати товар до відвантаження на власному складі, що відповідач не виконав. Неправомірним є твердження про «пасивну поведінку» позивача, оскільки він належним чином здійснив передоплату та направляв вимоги про повернення коштів, що підтверджується платіжними документами та претензіями.
Дії позивача щодо звернення до суду не є зловживанням правом, оскільки відповідач самостійно порушив договірні зобов`язання: не виготовив товар, не повідомив про готовність, не повернув аванс, що є підставою для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем докази (рахунки-фактури, платіжні документи, претензії та вимоги про повернення авансу) є належними, допустимими та достатніми для задоволення позовних вимог.
Наведені відповідачем в апеляційній скарзі постанови Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 911/2403/18 та від 22.06.2023 у справі № 925/1238/22 не змінюють правомірних висновків суду першої інстанції, оскільки стосуються оцінки обставин, що відрізняються від конкретних умов даного договору та встановлених у даній справі фактів.
Колегія суддів зазначає, що наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо.
Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. Досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.
Отже, враховуючи обов`язкові до виконання вказівки у постанові Верховного Суду від 19.06.2025 у справі № 904/354/24, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не надав належних та достовірних доказів виконання своїх зобов`язань за договором №?23/12-1 від 23.12.2022. Внутрішні документи, накладні, договори з третіми особами та електронна переписка не підтверджують фактичної готовності товару та належного повідомлення позивача у строки, визначені договором. Накладні SkyNet Worldwide Express визнані недійсними, а переписка в месенджерах не забезпечує достовірності, повноти та незмінності інформації. Позивач здійснив передоплату, а відповідач не виконав своїх обов`язків, що породжує правові наслідки у вигляді повернення авансу, нарахування пені, інфляційних втрат та 3?% річних.
Щодо долучення до матеріалів справи додаткових пояснень ТОВ «Олімпус Консалт» від 20.03.2026 із новими доказами, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 266 ГПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право її доповнити чи змінити протягом строку на апеляційне оскарження. В іншому разі такі доповнення або зміни суд не враховує.
З матеріалів справи вбачається, що строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 (повний текст – 24.11.2025) закінчився 15.12.2025.
Крім того, відповідно до частини 3 ст. 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Додаткові пояснення, подані скаржником 20.03.2026, фактично є доповненням апеляційної скарги новими обставинами і доказами та подані поза межами встановленого строку ст. 266 ГПК України. Відповідно, колегія суддів залишає їх без розгляду, а долучені до них додаткові докази не приймає при розгляді апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд перевірив як формальні, так і фактичні аспекти виконання зобов`язань, критично оцінив наявні у справі докази та доводи сторін, дійшовши висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає нормам матеріального і процесуального права.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

7. Щодо розподілу судових витрат.

Пов`язані з розглядом апеляційної скарги судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпіус Консалт» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 у справі № 904/354/24 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2025 у справі № 904/354/24 - залишити без змін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право, порядок та строк оскарження встановлені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повну постанову складено 03.04.2026.

Головуючий суддя Ю.А. Джепа

Судді: О.Ю. Соп`яненко

С.В. Мартинюк