Справа № 452/3975/25
Провадження №2/452/528/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

"03" березня 2026 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Кущ Т.М.,
при секретарі судового засідання Роман Л.І.,
за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області цивільну справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням осіб без їх виклику за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

17 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, який зареєстровано 15 вересня 2007 року у Викотівській сільській раді Самбірського району Львівської області, відповідний актовий запис за №10. Позивач вказала, що сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей – дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що протягом останніх п`яти років спільне життя з відповідачем поступово погіршувалося через часті сварки між ними, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, протягом останніх двох років сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні відносини. За таких обставин позивач вимушена була звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить їх інтересам (а.с.1-2,24-25). 

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику на 03 березня 2026 року о 09 год. 30 хв. (а.с.17,23).

Позивач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.19,20), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавала. Разом з тим, у відповідній письмовій заяві, поданій до суду 07 листопада 2025 року, зазначила, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, прохала суд задовольнити їх та розірвати шлюб, а також прохала провести розгляд справи без її участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с.16). 

Відповідачу ОСОБА_2 копія ухвали про відкриття провадження від 22 січня 2026 року та копія позовної заяви, а також повідомленняпро дату, час і місце розгляду справи було направлено за його зареєстрованим місцем проживання (а.с.15,18), однак поштовий конверт повернуто на адресу суду не врученим адресату із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.21). 

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 та у постанові від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 сформував правовий висновок про те, що направлення листа

рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б).

Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 грудня 2023 року №591/4832/22 (провадження №61-10261св23), довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. 

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином засобами телефонного зв`язку (а.с.19 зворотна сторона), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Натомість, у відповідній письмовій заяві, поданій до суду 29 жовтня 2025 року, відповідач обставини, викладені в позовній заяві, підтвердив та вказав, що ним визнаються позовні вимоги у повному обсязі, прохав суд провести розгляд справи без його участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с.14). Інших заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило, при цьому, відповідач бажання зберегти шлюб не виявив, клопотань про надання строку для примирення не подавав.

Згідно ч.8 ст.178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 

Суд, з`ясувавши позицію сторін у справі, викладену позивачем в позовній заяві та додатковій заяві поданій до суду, а відповідачем у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Із свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 15 вересня 2007 року у Викотівській сільській раді Самбірського району Львівської області, про що 15 вересня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за №10 (а.с.3,30).

Від даного шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей – дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9,10,31,32). 

З письмових пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що на протязі останніх п`яти років сімейне життя між подружжям не склалося через часті сварки між ними, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, внаслідок чого останні два роки сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні відносини. При цьому, на час розгляду справи в суді сторони вважають подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними неможливим, оскільки суперечить їх інтересам (а.с.1-2,5-6,7-8,14,16,24-25,26-27,28-29).

Відповідач ОСОБА_2 правом подати відзив на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не заперечував. Натомість, вищевказані обставини у справі відповідач не оспорював, фактично їх визнав, про що зазначив у заяві по суті справи, поданій до суду, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню.

Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі – СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, позивач за змістом позову та за змістом додаткової заяви, поданої до суду, прохала позов задовольнити, відповідач проти задоволення позову не заперечував та заяв про надання подружжю строку для примирення до суду не подавав (а.с.1-2, 14,16,24-25).

Спору про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та поділ спільного майна подружжя на час розгляду даної справи немає.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 

За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача ОСОБА_1 на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. 

Позивач ОСОБА_1 у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.3,30).

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 не зверталась до суду із заявою про відновлення свого дошлюбного прізвища.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «ОСОБА_6 ».

Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось. 

Керуючись стст.24,110-113 СК України, стст.12-13,76-82,206,247,259,263-268,274,279 ЦПК України, суд, –

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Рогізно Самбірського району Львівської області (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Самбірським МВ ГУ ДМС України у Львівській області від 03 жовтня 2012 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Викоти Самбірського району Львівської області (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Самбірським РВ УМВС України у Львівській області від 03 лютого 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), зареєстрований 15 вересня 2007 року у Викотівській сільській раді Самбірського району Львівської області, відповідний актовий запис за №10 від 15 вересня 2007 року, які мають двох спільних неповнолітніх дітей.

Після розірвання шлюбу  ОСОБА_1 й надалі йменуватись цим самим прізвищем.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено

лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         Т.М. Кущ