Справа № 503/650/25 
Провадження № 2/503/187/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді Вороненка Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Новіцької Г.І.,
розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, про встановлення факту батьківства,

встановив:
Позивач подала до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ті обставини, що в період з жовтня 2009 року до березня 2016 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спільного проживання, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила дитину – сина ОСОБА_5 . Внаслідок зазначеного до актового запису № 235 від 10.01.2013 року відомості про батька були внесені у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України. При цьому, позивач відзначає, що  ОСОБА_4 збирався подати разом із нею спільну заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про своє батьківство відносно зазначеної вище дитини. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3  ОСОБА_4 помер (загинув) внаслідок отримання травм і поранень пов`язаних із захистом Батьківщини в сел. Степова Долина Миколаївського району Миколаївської області. Також позивач зазначає, що між нею, як матір`ю дитини – ОСОБА_5 , та відповідачем, яка є матір`ю загиблої особи – ОСОБА_4 , якого вона вважає батьком народженої нею дитини, існує спір про батьківство останнього щодо  ОСОБА_5 . У зв`язку з чим позивач пред`явила до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду через свого представника – адвоката Фурман Н.В. позовної заяви, в якій просить встановити факт батьківства  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , та внаслідок цього внести відповідні зміни до актового запису про народження № 235 від 10.01.2013 року. 
13.05.2025 року ухвалою суду (а.с.30-32) позовну заяву було залишено без руху із визначенням способу і строку для усунення недоліків.
28.05.2025 року ухвалою суду (а.с.42-43) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні, з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18 червня 2024 року у справі № 759/19076/22 (провадження № 61-3958св24). Одночасно роз`яснено відповідачу її право у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву (відзив), а третім особам їх право у 10-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати письмові пояснення щодо позову. Копію ухвали надіслано учасникам справи у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України.
16.06.2025 року представник за довіреністю Міністерства оборони України – Тищенко М.С. подала через систему «Електронний суд» письмове пояснення на позовну заяву (а.с.63-65 том 1), в якому просила залишити позовну заяву про встановлення факту батьківства без задоволення посилаючись на те, що загиблий ОСОБА_4 з моменту народження дитини не вчиняв дій, які б свідчили про його намір подати заяву про визнання батьківства щодо останнього, а тому вважає, що така поведінка загиблого протягом 10 років свідчить про небажання визнання його батьківства.
У встановлені судом строки відповідач та інші треті особи не скористалися своїми процесуальними правами учасників справи, відповідно, відзив на позовну заяву (відзив) та письмові пояснення не подали.
27.06.2025 року ухвалою суду (а.с.77-81 том 1) у даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, а провадження у справі на час проведення експертизи зупинене.
06.10.2025 року ухвалою суду (а.с.107 том 1) у даній справі провадження було поновлено.
В підготовче засідання позивач  ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.2 і 3 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, шляхом доставлення 25.03.2026 року судової повістки до електронного кабінету представника позивача, про що свідчить довідка про доставку електронного документу (а.с.8 том 2), а також шляхом безпосереднього надіслання їй судової повістки поштою на адресу повідомлену суду в змісті позовної заяви на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, про що в сукупности свідчить роздруківка відомостей з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» про результат надіслання рекомендованого поштового відправлення № R067132077166 та саме рекомендоване поштове відправлення № R067132077166 із судовою повісткою, згідно яких останнє 03.04.2026 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою, що одержувач відсутній за вказаною адресою.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Фурман Н.В. в підготовче засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.3 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 25.03.2026 року судової повістки до її електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документу (а.с.8 том 2). При цьому, 14.04.2026 року представник позивача подала через систему електронний суд заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, в якій також просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що в сукупности свідчить роздруківка відомостей з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» про результат надіслання рекомендованого поштового відправлення № R067132077026 та саме поштове повідомлення № R068077211148 про вручення рекомендоване поштове відправлення № R067132077026 із судовою повісткою, згідно яких останнє 31.03.2026 року було вручено одержувачу. При цьому, 14.04.2026 року відповідач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначила, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та не заперечує проти позову.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, –  ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.3 ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання їй судової повістки поштою на адресу повідомлену нею суду у змісті своїх заяв до суду від 27.06.2025 року (а.с.72 том 1) і від 09.03.2026 року (а.с.245 том 1), а також усно при виконанні судом вимог ч.4 ст. 217 ЦПК України в підготовчому засіданні 24.12.2025 року (а.с.100-163), про що свідчить роздруківка відомостей з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» про результат надіслання рекомендованого поштового відправлення № R067132076895 із судовою повісткою, згідно якої останнє 06.04.2026 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою, що одержувач відсутній за вказаною адресою. При цьому, раніше, а саме 09.03.2026 року дана третя особа подала до суду клопотання (а.с.245 том 1) про проведення всіх засідань у цій справі за її відсутності, в якій також зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить встановити факт відповідного батьківства.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце підготовчого засідання дана третя особа була своєчасно повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 25.03.2026 року судової повістки до електронного кабінету цієї особи, про що свідчить довідка про доставку електронного документу (а.с.11 том 2). При цьому, 13.04.2026 року представник за довіреністю ГУ ПФУ в Одеській області – Кір`як Ю.В. подала через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі представника Головного управління.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Міністерства оборони Українив підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце підготовчого засідання дана третя особа була своєчасно повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 25.03.2026 року судової повістки до електронного кабінету цієї особи, про що свідчить довідка про доставку електронного документу (а.с.10 том 1).
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Служби у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце підготовчого засідання дана третя особа була своєчасно повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 25.03.2026 року судової повістки до електронного кабінету цієї особи, про що свідчить довідка про доставку електронного документу (а.с.9 том 2). При цьому, раніше, а саме 26.06.2025 року, та 14.04.2026 року керівник даної третьої особи – начальник служби Анастасія Єфімова надіслала до суду письмові клопотання, відповідно, від 26.06.2025 року № 517 (а.с.69 том 1) та від 14.04.2026 року № 389, в яких просила провести призначені засідання за відсутності їх представника.
Відповідно до ч.1 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В свою чергу, згідно п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Водночас, згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Оскільки всі учасники справи в підготовче засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачає, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а в свою чергу судом встановлено наступні фактичні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_6 та ОСОБА_2 народилася дитина – син ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області від 05.07.2002 року (а.с.14 том 1), актовий запис № 168 від 23.10.1985 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_1 народила дитину – сина ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 10.01.2013 року (а.с.11 том 1), актовий запис № 235. 
В свою чергу відомості про ім`я та по батькові батька ОСОБА_5 були внесенні до актового запису про народження останнього за вказівкою його матері ОСОБА_1 , тобто у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України, що в свою чергу підтверджує зміст витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 30.04.2025 року № 00050917578 (а.с.13 том 1), наданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) на заяву ОСОБА_1 від 30.04.2025 року № 310/24.20-82.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер у сел. Степова Долина Миколаївського району Миколаївської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , виданого Кодимським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) 26.07.2022 року (а.с.16 том 1), актовий запис № 300.
При цьому, згідно копії витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм (протокол №2094 від 10.10.2022 року), травми і поранення – численні осколкові поранення тіла з пошкодженням голови та тулубу сержанта ОСОБА_4 , 1985 р.н., отриманні ним 19.07.2022 року і які призвели до його смерті, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.17 том 1).
27.06.2025 року ухвалою суду (а.с.77-81 том 1) у даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для встановлення наявності кровного споріднення між відповідачем  ОСОБА_2 і дитиною  ОСОБА_5 зокрема чи є останній її біологічним внуком, проведення якої доручено Державній спеціалізованій установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Міністерства охорони здоров`я України.
22.07.2025 року судом було отримано лист-відповідь Державної спеціалізованої установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Міністерства охорони здоров`я України від 15.07.2025 року № 2491-11 (а.с.100 том 1), яким остання повернула без виконання ухвалу суду про призначення відповідної експертизи, оскільки у відділенні судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз лабораторії ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» молекулярно-генетичні експертизи з метою встановлення біологічного споріднення між бабусею (біологічною матір`ю передбачуваного батька дитини) та передбачуваним онуком не проводяться у зв`язку з відсутністю реагентів і методик, необхідних для їх виконання.
Водночас, згідно листа-відповіді Державної спеціалізованої установи «Миколаївське обласне бюро судово-медичної експертизи» Міністерства охорони здоров`я України від 10.10.2025 року № 2478 (а.с.120 том 1), тіло загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в установі не зберігалось, біологічні зразки не відбирались.
Окрім того, згідно листа-відповіді 18 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 24.12.2025 року № 5859 (а.с.178 том 1), свідоцтво про смерть № 2698 від 20.07.2022 на ім`я ОСОБА_4 було видане лікарем Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , але документи про відбір біологічних зразків з тіла загиблого військовослужбовця до 18 Регіональної ВЛК не надходили.
16.01.2026 року спеціалістом – старшим біологом генетичної лабораторії ТОВ «Генкод Діагностик» було складено висновок спеціаліста № HID25-003290 досудового молекулярно-генетичного дослідження (а.с.212-230 том 1), замовником якого була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та у висновку якого зазначено, що встановлено генетичні ознаки зразків букального епітелію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (об`єкт № НОМЕР_4 ), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (об`єкт № 003290С1), які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, додаток 1). В результаті проведеного дослідження встановлено, що  ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , може бути біологічною бабусею ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ймовірність даної події складає 99,96219037 %. При цьому, у змісті зазначеного висновку спеціаліста відзначено, що ідентифікація всіх учасників дослідження проводилась установою ТОВ «МЦ Академіум», що несе повну відповідальність за ідентифікацію учасників дослідження, правильність заповнення протоколу взяття зразків, надання та засвідчення копій ідентифікаційних документів, що додаються до цього Висновка, а саме документів, якими було перевірено їх особи, та виконання фотознімків цих осіб у приміщенні цієї установи (а.с.221, 227-232).

Нормативно-правове застосування
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Згідно ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до пунктів 1 і 3 ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.
Згідно ч.1-2 ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
При цьому, ч.3 ст. 128 СК України передбачає, серед осіб, матір.
В свою чергу ч.2 ст. 315 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім тих, що передбачені у частині першій цієї статті), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Абзацом першим і третім пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.
Суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України ( 2006-07 ). Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.
Окрім того у відповідності до абзаців третього - п`ятого пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року № 3, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК ( 2947-14 ). Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. 
Пунктом 4 згаданої Постанова Пленумувизначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, а рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.
Окрім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок по застосуванню статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України». 
Однак, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, параграф 34, від 07 травня 2009 року). Аналогічні висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 18.11.2020 року у праві № 159/3926/18 (провадження № 61-13142св20) та від 02.03.2020 року у справі № 530/1231/16-ц (провадження № 61-43301св18). 
При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що норма ч.2 ст. 128 СК України існує в редакції з часу набрання даним кодексом чинності, тобто ще з 01.01.2004 року, в той час як рішення у справі Калачова проти Російської Федерації № 3451/05 було ухвалено лише 07 травня 2009 року.
Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Висновки суду 
Додані до матеріалів справи фотознімки (а.с.18-22) суд не приймає як належний доказ, оскільки за відсутності у суду достовірних відомостей про зовнішній вигляд ОСОБА_4 за життя суд позбавлений можливості ототожнити зображену на них особу саме з особою загиблого ОСОБА_4 .
Суд вважає, що сама встановлена наявність кровного споріднення між відповідачем ОСОБА_2 і дитиною –  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як між бабою і внуком, на думку суду доводить також наявність кровного споріднення між померлим (загиблим) сином ОСОБА_2 – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дитиною –  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки зазначені обставини доведені належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом – висновком спеціаліста за результатом проведення молекулярно-генетичного дослідження (ДНК-тестом), яке на сьогодні є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини.
У зв`язку з чим суд вважає, щодоводи викладені позивачем  ОСОБА_1 у змісті позову на обґрунтування встановлення факту батьківства померлого (загиблого) ОСОБА_4 стосовно народженої нею дитини – сина  ОСОБА_5 фактично знайшли своє доказове підтвердження.
Ураховуючи вищевикладене та прийняте судом визнання позову відповідачем суд вважає, що позов про встановлення факту батьківства є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
У відповідності до положень підпункту 2.16.4 пункту 2.16 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Крім того, відповідно до положень першого абзацу пункту 9 Постанови Пленуму, резолютивна частина рішення щодо визнання батьківства (материнства) має містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Таким чином суд вважає необхідним навести у змісті резолютивної частини даного рішення також те, які зміни необхідно внести до актового запису про народження внаслідок задоволення позову про встановлення факту батьківства.
Згідно ч.1-2 ст. 148 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ.
Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила про залишення дитині прізвища « ОСОБА_8 ».
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. 200, 206, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд 

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 , до ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання:   АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області; місцезнаходження: Одеська область, м. Подільськ, вул. Бочковича, 4; Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області; місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83, ОСОБА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; Міністерство оборони України; місцезнаходження: пр. Повітрофлотський, буд. 6, про встановлення факту батьківства задовольнити.
Встановити факт батьківства громадянина України  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Внести зміни до актового запису про народження № 235 вчиненого (складеного) 10.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, а саме: 
- у розділі «Відомості про батька» (графи № 11-16) в графі «Прізвище» записане прізвище « ОСОБА_8 » змінити на « ОСОБА_9 », а також доповнити зазначенням відомостей про громадянина України  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; 
- графу «17. Підстава запису відомостей про батька» доповнити зазначенням запису про встановлення факту батьківства на підставі рішення суду у даній справі із зазначенням дати набрання ним законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         Д.В. Вороненко