Справа №591/12924/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.	
Номер провадження 33/816/941/26 	Суддя-доповідач Басова В. І. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

17 лютого 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних проваджень та справ про адміністративні правопорушення Сумського апеляційного суду Басова В.  І. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Суми апеляційну скаргу захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Олійнич Юрія Васильовича на постанову судді Зарічного районного суду м.Суми від 05 січня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн. 60 коп.
встановила:
Постановою судді Зарічного районного суду м.Суми від 05 січня 2026 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за те, що 06 листопада 2025 року о 23 год 35 хв. керував транспортним засобом автомобілем Volkswagen, н.з. НОМЕР_1 в м. Суми по пр. Свободи, 7А, в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки за допомогою приладу газоаналізатор алкотест «Drager», показник 1,16% проміле, з результатом не погодився, чим порушив п. 2.9.а ПДР України .
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник Олійнич Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою та просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення у діях його підзахисного .
В обґрунтовування апеляційних вимог посилається на те, що вказану постанову суд прийняв з порушенням матеріального права, остання є незаконною, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що зупинення транспортного засобу за відсутності на те будь яких законних підстав тягне за собою незаконність проведення всіх подальших процесуальних дій, які свавільно вчинили працівники поліції.
Зазначає, що ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пройшов огляд та стан сп`яніння, разом з тим він був незгодний з результатом, оскільки алкоголю не вживав, разом з тим працівники поліції не доставили його до найближчого закладу охорони здоров`я . Працівниками поліції було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння з порушенням вимог ст.266 КУпАП, а саме ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Крім того, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, на автомобілі пересувався у військовій формі зі зброєю, а тому його огляд повинен був проводитися в присутності Військової служби правопорядку. Однак ВСП не викликали, не пояснили чому. 
Будучи у відповідності до вимог ст.ст.268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеними у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник Олійнич Ю. В. в судове засідання 17.02.2026 не з`явились і будь-якого клопотання про відкладення апеляційного розгляду від них на час розгляду справи не надходило, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи у відсутності цих осіб.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах поданих доводів, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її скасування.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом дотримано.
Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ за № 1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Згідно п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, (далі Інструкція) огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.
Як убачається з матеріалів справи, постановою Зарічного районного суду м.Суми від 05 січня 2026 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на належних і допустимих доказах, яким суд надав оцінку відповідно до вимог ст. 252 КУпАП. 
Зокрема, вина ОСОБА_1 підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №505607 від 07.11.2025 року у якому зафіксовано, що 06 листопада 2025 року о 23 год 35 хв ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen, н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатор Alcotest Drager 7510(0279) .Результат 1,16 проміле. Тест 376. З результатом водій згоден, що зафіксовано на відеореєстратор Motorola Solution vb 400/471979;470813. Суд першої інстанції вважав, що протокол складений згідно вимог ст. 256 КУпАП, тому піддавати сумніву його зміст підстави відсутні, з чим погоджується і апеляційний суд;
- тестом №379 спеціального технічного засобу Drager Alcotest 7510, результат тесту 1,16 проміле, з яким ОСОБА_1 згоден. Роздруківка з технічного пристрою «Drager Alcotest 7510» підписана ОСОБА_1 без зауважень; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд був проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини роту, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, за допомогою спеціально технічних засобів з результатом огляду на стан сп`яніння проба позитивна 1,16 проміле ОСОБА_1 був згоден;
- розпискою ОСОБА_2 від 07.11.2025 року , в якій останній зобов`язався не допустити ОСОБА_1 до керування транспортним засобом до повного його витверезіння;
- відеозаписом з автомобіля поліцейської машини та нагрудної камери поліцейського, переглянутим і апеляційним судом, з якого убачається , що поліцейські здійснили зупинку автомобіля Volkswagen, н.з. НОМЕР_1 проблисковими маячками під керуванням ОСОБА_1 , останнього повідомили про причини зупинки, а саме керування автомобілем в комендантську годину. Під час спілкування з останнім, у працівників поліції виникла підозра, що він керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. На питання поліцейської, чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, останній відповів « сьогодні ні». ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою Драгера, на що останній погодився. Поліцейська при водієві розпакувала мундштук, вставила у прилад Драгер. Водій робить глибокий видих у мундштук до сигналу приладу. На екрані відображено результат з показником 1.16 % проміле. З даним результатом ОСОБА_1 був згодний. При цьому жодних заперечень щодо справності приладу Драгер чи незгоди з таким результатом ОСОБА_1 не висловлював. Працівниками поліції було роз`яснено права та наслідки правопорушення, складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП та відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.
Відеозапис із нагрудних камер інспекторів поліції, який значиться як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення, і у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення, не містить ознак монтажу чи інших недоліків, з нього достатньо повно убачаються детальні обставини вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення, що цілком підставно було ураховано суддею першої інстанції при розгляді справи.
На думку апеляційного суду, розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначених норм закону та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Доводи апелянта, що зупинення транспортного засобу за відсутності на те будь яких законних підстав, тягне за собою незаконність проведення всіх подальших процесуальних дій, які свавільно вчинили працівники поліції є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до статей 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські мають право зупиняти транспортні засоби у випадках, прямо передбачених законом, та вимагати пред`явлення водієм відповідних документів, зокрема у разі наявності підстав вважати, що водій порушує встановлені обмеження або діє спеціальний правовий режим.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», під час воєнного стану може запроваджуватися комендантська година, а також здійснюватися перевірка документів осіб і транспортних засобів та обмеження їх руху, що відноситься до повноважень Національної поліції.
Із матеріалів справи та дослідженого судом відеозапису вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час дії комендантської години. За таких обставин працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень, оскільки мали законні підстави для перевірки документів водія та встановлення законності його перебування на вулиці та керування транспортним засобом у визначений період часу.
Під час перевірки документів працівниками поліції була встановлена відсутність у водія чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є порушенням вимог чинного законодавства та стало підставою для вчинення подальших процесуальних дій.
Таким чином, зупинка транспортного засобу була здійснена на законних підставах та відповідала вимогам законодавства, а тому твердження апелянта про свавільність дій працівників поліції та незаконність усіх подальших процесуальних дій є безпідставними.
Сам по собі факт незгоди апелянта із законністю зупинки транспортного засобу не свідчить про порушення працівниками поліції вимог закону, якщо така зупинка була обумовлена об`єктивними обставинами, що потребували перевірки документів та встановлення дотримання водієм вимог правового режиму комендантської години.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що зупинка транспортного засобу була правомірною, здійсненою в межах наданих законом повноважень, а відтак підстави для визнання незаконними подальших процесуальних дій працівників поліції відсутні.
Щодо доводів апелянта, що працівниками поліції було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння з порушенням вимог ст.266 КУпАП, а саме ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог чинного законодавства, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння може проводитися на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціальних технічних засобів у присутності поліцейських та з фіксацією результатів. У разі незгоди особи з результатами такого огляду або відмови від його проходження на місці, працівники поліції зобов`язані забезпечити направлення цієї особи до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду.
Разом з тим, із матеріалів справи, зокрема з відеозапису, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 добровільно погодився на проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, пройшов відповідне тестування за допомогою спеціального технічного засобу та після оголошення результату не висловлював заперечень щодо процедури проведення огляду та його результатів. Відеозапис не містить об`єктивних даних про те, що ОСОБА_1 наполягав на проведенні додаткового огляду в закладі охорони здоров`я або заявляв чітку і недвозначну незгоду з отриманим результатом.
Саме по собі подальше посилання ОСОБА_1 на те, що він не вживав алкогольних напоїв та не погоджується з результатом тесту, без підтвердження того, що така незгода була висловлена під час проведення огляду або одразу після його завершення, не може свідчити про порушення працівниками поліції встановленого порядку проведення огляду.
Таким чином, оскільки під час проведення огляду ОСОБА_1 фактично погодився з процедурою та результатом тестування, а також не заявляв вимоги про проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я, у працівників поліції були відсутні правові підстави для його направлення до медичного закладу.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що огляд на стан сп`яніння проведений з дотриманням вимог законодавства, отримані докази є належними та допустимими, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Щодо доводів апелянта про те, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП, оскільки він є військовослужбовцем, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Згідно п. 1 розділу І Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 10 жовтня 2016 року № 515 (далі Інструкція), дана інструкція визначає основні завдання, механізм організації та несення патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) щодо забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців у місцях дислокації військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій (далі - військова частина), на вулицях і в громадських місцях, а також у військових містечках Збройних Сил України (далі - військові містечка), права та обов`язки патрулів і посадових осіб Служби правопорядку під час несення служби, порядок застосування ними заходів адміністративного примусу до військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів під час проходження зборів (далі - військовозобов`язані), а також працівників Збройних Сил України (далі - працівники) під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Даною нормою законодавства визначено чіткий перелік обставин, за яких огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння проводиться особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, зокрема якщо є підстави вважати, що військовослужбовці у стані алкогольного сп`яніння: перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.
Керування військовослужбовцем транспортним засобом на дорогах загального користування з ознаками алкогольного сп`яніння чи відмова такого військовослужбовця від проходження огляду на стан сп`яніння до таких підстав не належить.
Згідно ч.2 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
З протоколу про адміністративне правопорушення та переглянутого, як судом першої інстанції так і апеляційним судом відеозапису, вбачається, що транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 перебував у АДРЕСА_2 , поза межами території будь-якої військової частини. При спілкуванні з поліцейськими він жодним чином не виказує, що їде на бойове чи будь-яке інше завдання військової служби.
Відповідно до ст. 15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Даний порядок визначає процедуру огляду водіїв, в той же час положення ст. 266-1 КУпАП передбачають порядок огляду військовослужбовців. При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому, при проведенні огляду військовослужбовця- водія, таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку. Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія поліцейські не повинні запрошувати представника військової служби правопорядку.
Суд зазначає, що об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Чинним законодавством не передбачено виключень для військовослужбовців щодо їх обов`язку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до п. 2.5 ПДР України, і вони, як і всі особи, що керують транспортними засобами на території України зобов`язані дотримуватися ПДР.
Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення є саме водієм, а тому факт перебування його у статусі військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідність проведення огляду в особливому порядку.
Твердження захисту, що огляд останнього на стан сп`яніння повинен був здійснюватися в порядку, визначеному ст. 266-1 КУпАП ґрунтуються на помилковому тлумаченні наведеної норми закону.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова Зарічного районного суду м.Суми від 05 січня 2026 року ухвалена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, є законною й обґрунтованою, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, апеляційним судом не встановлені.
Інші доводи апеляційної скарги є формальними та не спростовують висновків суду першої інстанції, який повно, всебічно та об`єктивно дослідив матеріали справи й обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що полягає у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а під час апеляційного перегляду обставин, за яких дана справа підлягала б закриттю, про що просить захисник встановлено не було. Невизнання своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд має право залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу — без задоволення, або скасувати постанову повністю чи частково та ухвалити нову постанову, змінити її чи закрити провадження у справі. 
Оцінивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вказана справа була розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно, об`єктивно, з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказам, а висновок щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП є законним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції — без змін.
Керуючись ст. 294, 295 КпАП України,

постановила:
Апеляційну скаргу захисника Олійнич Юрія Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Зарічного районного суду м.Суми від 05 січня 2026 року залишити без задоволення, а постанову Зарічного районного суду м.Суми від 05 січня 2026 року, без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 	Басова В. І.