Справа № 545/4784/25
Провадження № 2/545/318/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2026 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді Путрі О.Г.,
при секретарі Білик М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 29.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений договір №4774747 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 6 000 грн., строком на 360 днів шляхом переказу на платіжну картку. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов, та застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1,5% у день. На підставі договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025 укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4774747від 29.06.2024 року. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість у розмірі 38400 грн.
Посилаючись на викладене, згідно позовної заяви, наданої позивачем після усунення недоліків, позивач просив суд стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором №4774747 від 29.06.2024 року в розмірі 38400 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту – 6 000 грн., сума заборгованості за відсотками, що нараховані первісним кредитором – 21 960 грн., сума заборгованості за відсотками, що нараховані позивачем – 10 440 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 13.11.2025 року відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено судове засідання з повідомленням сторін про дату, час і місце судового засідання для розгляду справи по суті.
01.12.2025 року від відповідача – ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення по справі. У вказаних поясненнях, прохав у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» відмовити повністю, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт укладання договору з відповідачем та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі – підписами сторін, згідно зі ст.100 ЦПК України та ч.1 ст.5, абз.1 ч.1 ст.7 та ч.4 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», який дозволить перевірити наявність електронних цифрових підписів або сторін договору у дату його укладання, щоб встановити достовірний незмінний зміст підписаного сторонами договору і застосувати його умови правовідносин сторін при прийнятті судом рішення. Зазначав, що позивачем не надано доказів надання відповідачу його примірнику оригіналу договору ні під час, ні після його укладення в редакції, яка б забезпечувала його цілісність та незмінність. Тому відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він не був фактично ознайомлений, і такий правочин згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про електронну комерцію», ч.2 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою виникнення образків у відповідача як споживача кредитних послуг. Позивачем не доведено факту видачі кредиту та загального розміру заборгованості по її складовим (основному боргу, відсоткам, неустойці, які не були погоджені у письмовій формі). Також зазначив, що нараховані позивачем суми не відповідають законодавству України та заявленим самим позивачем у наданих копії договору та графіку платежів у мовам кредитування і є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин. Крім того, подав клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги. (а.с.143-144, а.с.150-160).
Представник позивача – Дідух Є.О. в судове засідання не з?явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, прохає їх задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання, що були призначені 10.12.2025 року, 21.01.2026 року, 26.02.2026 року, 09.04.2026 року не з?явився, хоча повідомлявся належним чином про дату,час та місце судового розгляду, шляхом направлення судових повісток на адресу його реєстрації. Крім того, відповідач був повідомлений про судовий розгляд за допомогою підсистеми «Електронний суд». Заяв чи клопотань із зазначенням поважності причин неявки в судове засідання відповідачем не надано.
Враховуючи вимоги ст.223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає, за необхідне відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, розгляд справи провести без участі відповідача.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений договір №4774747 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.21-31).
Відповідно до п.1.2 договору №4774747 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.06.2024 року на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обв`язки, передбачені договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 6000 грн.
Згідно з п.1.3 договору, строк кредиту 360 днів. Строк кредиту, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені договором, можуть бути змінені (продовжені) за письмовою згодою сторін, шляхом підписання сторонами додаткового договору до цього договору. Ініціювання клієнтом продовження строку кредитування/строку договору відбувається без змін умов цього договору в бік погіршення для клієнта.
Відповідно до п.1.4 договору, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору; знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується та умовах визначених п.п.1.4.2 договору.
Згідно з п.2.1 договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
Відповідно до п.9.3 договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами з урахуванням особливості його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію та нормативних актів Національного банку України.
Встановлено, що договір №4774747 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.06.2024 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 22124.
Згідно паспорту споживчого кредиту та додатку № 1 до додаткового договору від 29.06.2024 року до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4774747 від 29.06.2024 року, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит встановлено, що сума / ліміт кредиту становить 6 000 грн, кількість днів у розрахунковому періоді – 30 днів ; проценти за користування кредитом 32400 грн. Загальна вартість кредиту становить 38 400 грн. (а.с.18-20, а.с.32).
Згідно з листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №1-0603 від 06.03.2025 року, перераховано кошти на платіжну картку позичальника НОМЕР_2 в сумі 6 000 грн. (а.с.42).
Крім того, як в бачається з повідомлення АТ «Ощадбанк» за вих.№ 46/12-11/38976/2026 від 18.03.2026 року, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) , відкрито рахунок та емітовно картку № НОМЕР_4 . 30.06.2024 року на вказаний рахунок відповідача ( НОМЕР_5 ) були зараховані кошти в розмірі 6 000 грн. (а.с.201-203).
Таким чином, ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 4774747 від 29.06.2024 р. у період з 29.06.2024 року по 27.02.2025 року включно ТОВ «Лінеура України» відповідачу було нарховано проценти за користування грошовими коштами в розмірі 21960 грн. Відсотки нараховані в межах строку дії договору. (а.с.60-64).
27.02.2025 між ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) укладений договір факторингу № 27/02/2025, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції»,згідно якого до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №4774747 від 29.06.2024 року. (а.с.68-72).
Згідно реєстру боржників від 27.02.2025 року до договору відступлення права вимоги № 27062025 від 27.06.2025 року, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4774747 від 29.06.2024 року, у розмірі 30960 грн., з яких: 6000 грн. – заборгованість за кредитом за основною сумою юоргу; 21 960 грн - заборгованість по відсотках; 3 000 грн. - заборгованість за пенею. (зворот а.с.56).
Згідно розрахунку заборгованості, ТОВ «Українські фінансові операції» за договором №4774747 від 29.06.2024 року, відповідачу за 116 календарних днів з 28.02.2025 року по 23.06.2025 року, було нараховано відсотки в розмірі 10 440 грн. (а.с.58-59).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно п.9.7.1 договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, вищезазначенений договір укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронними договорами, та вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. 
Доказів того, що вищевказаний номер телефону не належить відповідачу, що ним не отримано кредитні кошти в сумі 6 000 грн. за вказаним кредитним договором останнім не надано.
Щодо нарахованих відсотків за користування коштами за договором №4774747 від 29.06.2024 року в розмірі 32400 грн.
Відповідно до п.1.4 договору, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору; знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується та умовах визначених п.п.1.4.2 договору.
Згідно з п.1.3 договору, строк кредиту 360 днів.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
З розрахунку заборгованості первісного кредитора та розрахунку заборгованості позивача вбачається, що за договором №4774747 від 29.06.2024 року, в період з 29.06.2024 року по 28.07.2024 року включно здійснювалося нарахування процентів за ставкою 0,01% в день; в період з 29.07.2024 по 23.06.2025 року за ставкою 1,5% в день.
Разом із тим, суд вважає, що наведений розрахунок відсотків не відповідає вимогам закону.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Згідно зі ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-ІХ набрав чинності 24.12.2023.
Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділ І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Тому, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість нарахованих позивачем відсотків в сумі 32400 грн за договором про надання споживчого кредиту №4774747 від 29.06.2024 року.
Після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 по 22.04.2024) - 2,5 %, протягом наступних 120 днів (з 23.04.2024 по 20.08.2024) - 1,5 %.
Згідно з розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4774747 від 29.06.2024 року вбачається, що в період з 29.06.2024 року по 28.07.2024 року включно відсотки нараховані за ставкою 0,01 %, що становить 18 грн. (6 000 грн. х 0,01 %: 100% х 30 днів = 18 грн.), за період з 29.07.2024 року по 20.08.2024 року включно відсотки нараховані за ставкою 1,5 %, що становить 2070 грн. (6 000 грн. х 1,5 % : 100% х 23 дні = 2070 грн.),що відповідає вимогам договору та Закону України «Про споживче кредитування».
Однак, з 21.08.2024 року по 23.06.2025 року, первісний кредитор ТОВ ,«Лінеура Україна» та фактор ТОВ «Українські фінансові операції» нараховували відповідачу відсотки за користування кредитом за процентною стакою в розмірі 1,5 % в день від суми кредиту, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, за період з 21.08.2024 року по 23.06.2025 року, сума відсотків, що підлягає до стягнення становить 11 460 грн. (6 000 грн. х 1% :100% х 191 = 11 460 грн.)
Отже, заборгованість за відсотками відповідача за кредитним договором 4774747 від 29.06.2024 року становить 13 548 грн. (18 грн. + 2070 грн. + 11 460 грн. = 13 548 грн.).
Доводи відповідача щодо неукладення договору №4774747 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.06.2024 року та неотримання кредитних коштів в розмірі 6 000 грн не заслуговують на увагу та в повному обсязі спростовані вищенаведеними доказами, наданими позивачем та дослідженими судом.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №4774747 від 29.06.2024 року в розмірі 19 548 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту – 6 000 грн., заборгованість за відсотками – 13 548 грн.
Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.141 ч.1 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ч.2 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що 01.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О. укладено договір №01/08/2024 0-А про надання правової допомоги. (а.с.104-105).
Відповідно до акту №4774747 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08/2024 від 01.08.2024 року, сторони узгодили отримання адвокатських послуг адвокатом Дідухом Є.О. в розмірі 10 000 грн. (а.с.33).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що 

сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Суд враховує малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб у судове засідання, які у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, заперечення відповідача щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, які він вважає завищеними та неспіврозмірними зі складністю справи, суд вважає за необхідне, з огляду на принцип реальності та розумності стягнути витрати з відповідача на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України – пропорційно до задоволених вимог. 
Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 38400 грн.
Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 19548 грн.
Пропорційність задоволених вимог становить 51 % (19 548 х 100: 38 400 = 51%).
Оскільки, вимоги позивача задоволено на 51 %, суд приходить до висновку, що витрати позивача на правничу професійну допомогу підлягають задоволенню, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3060 грн. (6 000 х 51% : 100 % = 3060 грн.) згідно вимог ст.142 ч.2 п.3 ЦПК України.
Відповідно дост. 141 ч.1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, судовий збір з відповідача стягується пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1235,42 грн. (2422,40 х 51 %:100% = 1235,42 грн.).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (юридична адреса: м.Київ, вул.Набережно-Корчуватська, буд.27, прим.2, 03045, код ЄДРПОУ 40966896) заборгованість за кредитним договором № 4774747 від 29.06.2024 року в розмірі 19 548 грн. (дев?ятнадцять тисяч п?ятсот сорок вісім гривень)
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» сплачений судовий збір в сумі 1235,42 грн. (одна тисяча двісті тридцять п?ять гривень сорок дві кропійки) та 3 060 грн. (три тисячі шістдесят гривень) витрат на оплату правової допомоги.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:          О.Г.Путря