ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 924/985/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,
за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:
позивача - не з`явилися,
відповідача - Воронкова Ю. С. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький
на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.12.2025 та 
постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2026
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут"
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький
про стягнення 2 835 744 грн 84 коп.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" (далі - ТОВ "Хмельницькенергозбут", позивач) звернулося до суду з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький (далі - КЕВ м. Хмельницький, відповідач) про стягнення 2 835 744, 84 грн вартості за спожиту електричну енергію. 

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленої позивачем електричної енергії, а саме понадлімітне споживання електричної енергії у межах укладених договорів та строку їх дії, що склало 1 687 943,36 кВт/год. на суму 2 835 744,84 грн. Позивач зазначає, що електрична енергія споживається в момент її отримання, а тому не може бути повернутою споживачем постачальнику в натурі, а відтак підлягає відшкодуванню її вартість на підставі частини другої статті 1213 Цивільного кодексу України.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 04.12.2025 (суддя Гладюк Ю. В.), яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 (колегія суддів: Василишин А. Р., Бучинська Г. Б., Маціщук А. В.) позов задоволено. Стягнуто з КЕВ м. Хмельницький на користь ТОВ "Хмельницькенергозбут" 2 835 744, 84 грн (два мільйони вісімсот тридцять п`ять тисяч сімсот сорок чотири гривні 84 коп.) заборгованості за спожиту електричну енергію та 42 536,17 грн (сорок дві тисячі п`ятсот тридцять шість тисяч 17 коп.) витрат на оплату судового збору.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі КЕВ м. Хмельницький, з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати судові рішення попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга (з урахуванням усунення недоліків) подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про неправильне застосування норм статей 11, 16, 509, 626, 627, 628, 629, 632, 638, 639, 640, 641, 651, 652, 653, 654, 1212 Цивільного кодексу України, порушення приписів статей 2, 7, 11, 14, 86, 91, 236, 237, 277 ГПК України, пунктів 1.2.7 та 1.2.8 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 року "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії", пункту 4 статті 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" без врахування висновків Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, від 10.04.2019 № 390/34/17, від 09.08.2022 у справі № 921/504/20, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17.

4.3. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України), скаржник зазначає про необґрунтоване відхилення клопотання про огляд в судовому засіданні оригіналів документів, які долучені до позову.

5. Доводи інших учасників справи 

5.1. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Хмельницькенергозбут" заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) 15.01.2021 укладено договір № 7175 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - Договір 1). 

6.2. Відповідно до пункту 2.1 Договору 1, позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість спожитої (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору 1. 

6.3. Як визначено пунктом 3.3 Договору 1, позивач за цим Договором № 7175 не має права вимагати від відповідача будь-якої іншої оплати за спожиту електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 4 до Договору 1.

6.4. Відповідно до пункту 3.4 Договору 1, датою початку постачання електричної енергії Відповідачу є дата зазначена в заяві-приєднанні.

6.5. Пунктом 5.1 Договору 1, передбачено, що відповідач розраховується з позивачем за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною відповідачем комерційною пропозицією, яка є додатком 4 до Договору. 

6.6. Відповідно до пункту 5.2 Договору 1, спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції Позивача. Для одного об`єкта Відповідача (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни на електричну енергію.

6.7. За пунктом 5.8 Договору 1, розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць. Розрахунки відповідача за Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача (далі - спецрахунок). 

6.8. Згідно з пункту 5.9 Договору 1, відповідач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором 1 через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу позивача, та в інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за Договором 1 здійснюється відповідачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок позивача. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок позивача надійшла вся сума коштів. Спецрахунок позивача зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни. 

6.9. Відповідно до пункту 6.1 Договору, відповідач має право отримувати електричну енергію на умовах, визначених у цьому Договорі 1.

6.10. Згідно з пунктом 6.2 Договору 1, відповідач зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов Договору 1 та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами Договору 1.

6.11. Відповідно до пункту 7.1 Договору № 7175, позивач має право отримувати від відповідача оплату за поставлену електричну енергію.

6.12. Суди попередніх інстанцій встановили, що Договір 1 підписаний представниками сторін та скріплений печатками.

6.13. У додатку № 4 до Договору 1 Комерційна пропозиція №ЗУП/Комунальна визначено ціну Договору у сумі 3 000 000 грн та обсяг 1 785 714,29 кВт*год. Початок постачання з 1 січня 2021 року. Початок дії Договору з 1 січня 2021 року. Договір 1 на умовах Комерційної пропозиції № 3УП/Комунальник укладається на строк один календарний місяць та вважається продовженим на кожен наступний календарний місяць, якщо жодна зі Сторін не відмовиться від його пролонгації не пізніше ніж за 21 календарний день до передбачуваної дати припинення (початку розрахункового періоду) в порядку, передбаченому розділом Інші умови цієї комерційної пропозиції.

6.14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22.06.2021 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладений Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі -Договір 2). На умовах комерційної пропозиції № 1Б/1, яка є додатком 4 до Договору 2, що розміщена на офіційному веб-порталі позивача, який є публічним Договором 2 приєднання. Згідно з умов Договору 2 визначено ціну Договору у сумі 1 722 574 грн 54 коп. та обсяг 1 025 341,99 кВт*год (вартість одного кіловата електроенергії становить 1,68 грн). Сторони погодили, що Договір набирає чинності з 22 червня 2021 року. Договір 2 на умовах даної Комерційної пропозиції укладається на строк по 31 грудня 2021 року включно.

6.15. Сторонами 12.07.2021 підписано Додаткову угоду №1 до Договору 2 від 22.06.2021, якою внесено зміни в комерційну пропозицію № 1Б/1 до Договору 2 від 22.06.2021, а саме в частині обсягу та вартості закупівлі згідно фактичних обсягів видатків: обсяг - 297810,36 кВт год, вартість 1 722 574,54 грн. Сторони дійшли згоди розірвати Договір від 22.06.2021 з 12.07.2021 року. З дня розірвання договору всі зобов`язання сторін по ньому припиняються. 

6.16. Між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) 27.07.2021 укладений договір № 7175 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - Договір 3). 

6.17. У додатку №4 до Договору 3 Комерційна пропозиція №1Б/1 визначено ціну Договору 3 у сумі 500 321,40 грн та обсяг 297 810,36 кВт*год. Договір 3 набирає чинності з 27.07.2021. Договір на умовах Комерційної пропозиції укладається на строк по 31.07.2021 включно. Сторони керуючись статтею 631 Цивільного кодексу України дійшли згоди, що умови Договору 3 застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання, починаючи з 13.07.2021. 

6.18. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов Договорів 1-3 (з 01.01.2021 до 31.12.2021 включно) позивачем поставлено електричну енергію в кількості 4 796 810 кВт*год на суму 8 058 640 грн 80 коп.

6.19. Згідно з листа АТ "Хмельницькобленерго", скріплено кваліфікованим електронним цифровим підписом від 19.03.2025 № 0101-458, за період з 1 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року відповідачем використано 4 796 810кВт*год.

6.20. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач частково розрахувався за спожиту електричну енергію, зокрема, в межах дії Договорів 1 - 3.

6.21. Позивач зазначає, що понадлімітне споживання електричної енергії (як за кількістю так і за вартістю) у межах укладених Договорів 1-3 та строку їх дії склало 1 687 943,36 кВт*год на суму 2 835 744 грн 84 коп.

6.22. Позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 15.09.2025 №0101-1394 з проханням сплатити борг за спожиту електричну енергію. З огляду на несплату відповідачем вартості спожитої ним електричної енергії, позивач звернувся з цим позовом до суду, з метою захисту порушеного, на його думку, права. 

6.23. Відповідач з позовними вимогами не погоджується оскільки вважає, що в нього відсутня заборгованість за укладеним договором, а позивач, відповідно до пункту 3.3 договору, не має права вимагати будь-якої іншої оплати за спожиту електричну енергію, яка не визначена у комерційній пропозиції.

6.24. Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд, з висновками якого погодився й апеляційний господарський суд, зазначив про те, що у цьому випадку має місце набуття майна без достатніх правових підстав, незважаючи на наявність укладених договорів та термін їх дії. Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. 

6.25. Суд першої інстанції зазначив, що відповідач оплати електричної енергії в спожитих обсягах не здійснив, доказів сплати 2 835 744, 84 грн за поставлену електроенергію суду не надав, з огляду на що суд виснував, що позовна вимога підлягає задоволенню.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Предметом спору у цій справі, є стягнення з відповідача вартості спожитої ним електричної енергії, яка поставлена позивачем у більшій кількості, ніж це передбачено укладеним договором, тобто, електрична енергія набута відповідачем без достатньої правової підстави.

8.2. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5. Для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення з наведеної підстави наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.6. Правовий висновок - це відповідне тлумачення конкретної норми права щодо її застосування, сформований Верховним Судом з метою правильного та справедливого вирішення спору.

8.7. При цьому Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України поширюється саме на подібні правовідносини. Термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, якими є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст.

8.8. Отже, подібність правовідносин слід визначати з урахуванням обставин кожної конкретної справи та оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.9. Верховний Суд не раз наголошував, що:
- підставою для касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції для обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах;
- не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

8.10. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.04.2024 по справі № 916/101/23).

8.11. У контексті зазначених скаржником доводів касаційної скарги та висновків судів попередніх судових інстанцій, Суд зазначає таке. 

8.12. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

8.13. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

8.14. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17).

8.15. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

8.16. Згідно з пунктом 3 статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

8.17. Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

8.18. Водночас майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

8.19. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони, в порядку виконання договірного зобов`язання, не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

8.20. Частиною першою статті 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (частина друга статті 1213 Цивільного кодексу України). 

8.21. Суди попередніх інстанцій в цій справі зазначили про те, що відповідач оплати (понадлімітної) електричної енергії в спожитих обсягах не здійснив, доказів сплати 2 835 744,84 грн за поставлену електроенергію суду не надано, з огляду на вказане, дійшли висновку, що позовна вимога підлягає задоволенню, а заявлена сума стягненню. 

8.22. У контексті касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд відхиляє посилання відповідача на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у справах № 915/641/19, № 390/34/17, № 921/504/20, № 904/5726/19, № 910/9072/17, з огляду на таке.

8.23. У справі № 915/641/19 предметом спору було стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 10.01.2018 № 7/01 в частині своєчасної оплати за отриманий товар. Верховний Суд виходив з того, що попередні інстанції встановили факт отримання товару відповідачем на підставі належних, допустимих, достовірних доказів, тому зазначив, що строк оплати за товар у відповідача настав, і отримання, але нездійснення ним оплати товару, є порушенням договірних зобов`язань. Обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару у спірних правовідносинах виник у силу закону та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем вартості здійсненої поставки товару.

8.24. У справі № 390/34/17 розглядався спір про визнання договору оренди неправомірним та повернення земельної ділянки з незаконного володіння.

8.25. У справі № 921/504/20 розглядався спір про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Прокурор, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначав, що рішення Тернопільської міської ради від 02.02.2018 № 7/22/99 не відповідає вимогам статей 120, 134, 135, пункту "е" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України та статті 7 Закону України "Про оренду землі", тому його належить визнати незаконним та скасувати. Виникнення спору обумовлено відсутністю в Обслуговуючого кооперативу права власності на об`єкти нерухомого майна, розміщені на земельній ділянці.

8.26. У справі № 904/5726/19, що переглядалась Великою Палатою Верховного Суду, позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про фінансовий лізинг в частині оплати лізингових платежів, що призвело до виникнення заборгованості. Позивач зазначав, що договір фінансового лізингу є розірваним на підставі односторонньої відмови лізингодавця, однак об`єкт лізингу відповідач не повернула, у зв`язку з чим просив стягнути з останньої заборгованість з лізингових платежів, а також платежів за фактичне користування об`єктом лізингу після припинення дії договору.

8.27. У справі № 910/9072/17 позовними вимогами було стягнення основної заборгованості, процентів за користування чужими грошовими коштами, пені та штрафу. У постанові від 26.06.2018 Велика Палата Верховного Суду, серед іншого, зазначила, що оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

8.28. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що спожита спірна електрична енергія не може бути повернутою споживачем постачальнику в натурі, а відтак відповідач повинен відшкодувати позивачу її вартість, на підставі частини другої статті 1213 ЦК України. (Близька за змістом правова позиція міститься в постанові від 15.10.2024 у справі № 924/1202/23 за участю тих самих учасників справи, предметом спору у якій було стягнення з відповідача вартості спожитої ним електричної енергії, яка поставлена позивачем у більшій кількості, ніж це передбачено укладеним договором з урахуванням Додатку №4, тобто, електрична енергія набута відповідачем без достатньої правової підстави).

8.29. Отже, проаналізувавши висновки, викладені у наведених скаржником постановах Верховного Суду, колегія суддів вважає, що правовідносини у справах на які посилається скаржник у касаційній скарзі, та у справі, що переглядається, не є подібними насамперед за змістовним критерієм, наведені справи різняться предметом і підставами позовних вимог, суттю та змістом правовідносин, фактичними обставинами, а також матеріально-правовим регулюванням відносин.

8.30. Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

8.31. Висновки у зазначених скаржником справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

8.32. З огляду на викладене, посилання скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах, які зазначена в розділі 4 цієї постанови, не знайшла свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, адже судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постанові Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними.

8.33. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними.

8.34. Отже, Верховний Суд, з врахуванням доводів, які викладені у касаційній скарзі, дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8.35. Щодо іншої заявленої підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України), колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає таке.

8.36. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

8.37. Скаржник зазначає, що ним було заявлено клопотання про надання для огляду в судовому засіданні оригіналів документів, які долучені до позову, про що внесено інформацію в протокол судового засідання, і що судом першої інстанції проігноровано вказане, та в усному порядку під час судового засідання відмовлено у реалізації права відповідача щодо огляду оригіналів доказів, які надає позивач, обґрунтовуючи це тим, що суд не бачить необхідності в огляді оригіналів.

8.38. Апеляційний господарський суд в цій частині зауважив про те, що спір стосується спожитої електроенергії без достатньої правової підстави, тобто спожита поза межами Договорів, а тому суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про недоцільність витребування у позивача оригіналів документів.

8.39. З огляду на викладене, покликання скаржника на пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України є необґрунтованим. Сама лише незгода відповідача з результатами його розгляду не може свідчити про порушення судом процесуальних норм при його вирішенні.

8.40. Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті повноти оцінки доказів та встановлення обставин справи підлягають відхиленню як такі, що зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин.

8.41. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.42. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України - необхідно закрити, а в частині підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України - залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.12.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі № 924/985/25 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.12.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі № 924/985/25 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 04.12.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі № 924/985/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова