Справа № 932/773/23 
Провадження № 2/932/89/23 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді- Потоцької С.С.,
за участю секретаря судового засідання- Карапиш А.М.,
представника позивача- ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Чередниченко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. про встановлення факту проживання у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, визначення спадкоємцем четвертої черги та зміни черговості отримання права спадкування -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Богданов М.Ю. в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, визначення спадкоємцем четвертої черги та зміни черговості отримання права спадкування.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що позивач з 2014 року перебувала з громадянином ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах, проживала із ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу до його смерті- ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спочатку вони проживали на території померлого, де і розпочали робити ремонтні роботи. Також позивач зазначає, що із її власних коштів сплачені борги за комунальні послуги. Ремонт в квартирі померлого здійснювався за час сумісного проживання позивача та померлого і розподіляється наступним способом: матеріал купувався померлим, а самі послуги з ремонту замовлені та сплачувалися за кошти позивача. З 2015 року позивач та померлий переїхали проживати до квартири позивача, де проживали по день його смерті. Починаючи з 2014 року по сьогоднішній день, позивач сплачувала комунальні послуги за квартиру померлого, адже за цей період останній офіційно не працював, інколи померлий працював, але це робота була на умовах freelancer та на короткий проміжок часу, що не вистачало на достатній рівень проживання, нормальне харчування померлого та сплату комунальних послуг, тому у померлого з`явився борг до 2014 року по оплаті рахунків. Фактично з 2014 року по день смерті померлого фінансове забезпечення відбувалося за рахунок позивача. Позивач зазначає, що такі стосунки можна розглядати як сімейні. Після переїзду до квартири позивача, померлий домовився зі другом про проживання в його квартирі. У 2016 році позивачка, хвилюючись за стан здоров`я померлого, наполягла на укладення декларації з сімейним лікарем. З приводу вибору сімейного лікаря, померлий запитував думки позивача та консультувався з нею. Ще один факт піклування про людину, який відноситься до сімейних правовідносин. За сім років спільного життя, позивач та померлий відпочивали разом, відвідували сімейні свята та спілкувалися з друзями, в усіх видах відпочинку та спілкування з друзями вони позиціонували себе як сімейну пару. Під час перебування померлого в лікарні в безпорадному стані, позивач піклувалася про нього. Усі 7 років вони разом вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що відповідають подружнім та позиціонували себе як подружня пара.
Позивач вказує, що син померлого - ОСОБА_3 -відповідач у справі, разом з померлим не проживав та практично не спілкувався з батьком, вона ні разу не бачила сина померлого, він був відсутній на всіх святах, зауважує, що померлий ніколи не говорив про телефоні дзвінки та спілкування із сином. У зв`язку з його будовою і структурою тіла, постійними головними болями він не міг працювати, йому відмовляли у роботі або не проходив випробувального терміну, тому в матеріальному плані залежав від позивача. 
За час хвороби померлого на Covid-2019 син ОСОБА_3 не допомагав своєму батькові. Телефоні розмови позивача з сином померлого нічим не закінчувалися, або взагалі номер не відповідав. Про стан батька, ОСОБА_3 міг знати, але ніяких дій з його сторони не вбачалися, допомоги в лікуванні чи турботі не здійснювалося.
Оскільки вона проживала з померлим спільно понад п`ять років до дня його смерті, вели з ним спільне господарство, тому вважає, що відноситься до спадкоємців четвертої черги та просить усунути ОСОБА_3 .
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2023 позов залишений без руху, позивачу наданий строк на усунення недоліків позовної заяви. 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений у порядку загального провадження, призначене підготовче засідання.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, у відзив на позов зазначив, що він є єдиним сином померлого ОСОБА_5 . Батько його не утримував, мав велику заборгованість по аліментах. Проте після досягнення ним повноліття він постійно спілкувався з батьком, як особисто, так і по телефону, приходив в гості. Батько офіційно не був працевлаштований, але ремонтував автомобільні двигуни, він був забезпечений матеріально, і допомагав йому. Коли приходив до батька позивача він не бачив та йому не відомо про те, що вони проживали однією сім`єю. З позивачем він познайомився після смерті батька. Коли батько хворів на Covid-2019 він у лікарні його провідував, піклувався про нього, приносив їжу, купував ліки. Коли йому стало відомо про смерть батька, він звернувся до лікарні та дізнався, що тіло забрала позивач. Він неодноразово намагався зв`язатися з позивачем, щоб з`ясувати причини смерті батька, обставини, які пов`язані зі смертю, а також щодо його поховання. Позивач без дозволу прокуратури здійснила кремацію померлого. Відповідач вказує, що, на його думку, це зроблено для приховування справжньої причини смерті. Відповідач вважає, що квитанції про сплату комунальних платежів є підробними. Крім того, квитанції не свідчать про сумісне проживання однією сім`єю. Відповідач зазначає, за комунальні послуги за квартиру померлого є великий борг, ремонту квартирі ОСОБА_2 за життя батька не робився, техніка не купувалася. Знаходження короткий час у лікарні не може трактуватися як знаходження у безпорадному стані. 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2023 залучений як третя особаприватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. 
У зв`язку із відставкою судді ОСОБА_6 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею у цій справі визначена суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Потоцька С.С.
Ухвалою від 09.08.2024 справа прийнята до провадження судді Потоцької С.С., призначені судові засідання.
Протокольною ухвалою від 29.04.2025 закрито підготовче засідання та призначений розгляд справи по суті.
У судовому засіданні представник позивача позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, надав пояснення аналогічні, викладеним у позові. Представник відповідача просила відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві. Третя особа у судове засіданні не з`явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду, заяв, клопотань не надала. 
У судовому засіданні 12.02.2026 оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 23.02.2026.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, заслухавши показання свідків, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпрі, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Соборним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) серія НОМЕР_1 (т.1 а.с.29).
Спадкову справу № 32/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведено 07.08.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. за заявою від 07.08.2021 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.171-230).
За довідкою про причину смерті, яка міститься у матеріалах спадкової справи ОСОБА_4 , причиною смерті останнього є пневмонія (т.1 а.с.188).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, зокрема на квартиру кв. АДРЕСА_2 .
У заяві ОСОБА_2 від 07.08.2021 (т.1 а.с. 176,177) вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який проживав за адресою: АДРЕСА_3 ; на день смерті спадкодавця залишилось майно перелік котрого буде додатково подане. Спадкоємцем четвертої черги права спадкування є ОСОБА_2 . 
У Спадковій справі № 32/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 зареєстровано 07.10.2021 заяву від 15.09.2021 ОСОБА_3 , за змістом якої вказано, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживав за адресою: кв. АДРЕСА_2 . Все належне майно заявник приймає, інших спадкоємців першої черги немає (т.1 а.с.199).

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 640/6766/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Обов`язковою умовою є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Допитаний як свідок ОСОБА_7 показав, що з померлим були сусідами по гаражу. З ОСОБА_8 мешкає через дорогу. Зі слів померлого знав, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 познайомилися на сайті знайомств. Жили 8 років, приблизно з 2013 року. ОСОБА_9 помер у 2021 році , на момент смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 жили разом у приватному будинку ОСОБА_2 . Ніколи не чув щоб померлий та ОСОБА_8 сварилися. Померлий не мав стабільної роботи, вказує, що ОСОБА_9 мав проблеми з тиском, пересувався самостійно, був у гостях два рази у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . ОСОБА_9 мав роботу постійну останні пів року, не знає як померлий потрапив у лікарню. Похорони проводила ОСОБА_8 , зі слів ОСОБА_8 , вона відправила тіло на кремацію у Харків. 
Допитаний як свідок ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_9 мав зайву вагу, повертався жити на свою квартиру приблизно два-три тижні коли посварився з ОСОБА_8 , не пам`ятає коли це було. ОСОБА_9 працював багато, був працьовитий, мав проблеми з тиском, гіпертонік. ОСОБА_8 хоронила ОСОБА_9 . Інколи померлий позичав у нього кошти, мав фінансові складнощі.
Також у судовому засіданні досліджені спільні фотографії померлого та позивача, які свідчать, що вони проводили багато часу разом, подорожували, відвідували родинні свята та свята друзів;квитанції про сплату комунальних послуг, які підтверджують факт утримання квартири, а також довідка КП «Ритуал» від 11.06.2021, в якій зазначено за замовленням ОСОБА_2 померлий ОСОБА_4 був підданий кремації, свідоцтво про поховання НОМЕР_2 , яке видане ОСОБА_2 , про місце поховання померлого ОСОБА_4 , які підтверджують що позивач здійснювала поховання. 
Показання допитаних у судовому засіданні свідків, які не суперечать одне одному, збігаються із зібраними у справі доказами, підтверджують спільне проживання однією сім`єю ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та вказують на наявність у них спільного побуту, виникнення з цього приводу взаємних прав та обов`язків.

Спільне проживання позивача разом з померли, на думку суду, також підтверджується фактом видачі лікарнею тіла померлого саме позивачу як близькій особі. 
Крім того, при дослідженні протоколу допита свідка від 24.11.2023 встановлено, що ОСОБА_11 (особа, яка проживала в квартирі померлого, що розташована у АДРЕСА_4 ) показав таке: «… за зазначеною адресою проживав з 29.05.2018. У договорі оренди квартири був вказаний номер телефону, який належить померлому, а також телефон його цивільної дружини ОСОБА_12 … До моменту госпіталізації ОСОБА_9 , він проживав зі своєю цивільною дружиною». 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відносини, які склалися між позивачем та померлим ОСОБА_4 притаманні подружньому життю, встановлені судом обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, доводять наявність факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу дати її смерті.
Враховуючи викладене, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині заявлених вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справа № 200/21452/15-ц, сформулював висновок про те, що установлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем дає позивачу право на спадкування майна спадкодавця як спадкоємцю четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України.
Отже ОСОБА_2 відповідно до ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):
перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки;
четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Верховний Суд у постанові від 01 червня 2020 року в справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20) зазначив, що підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку:
1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо);
2) матеріальне забезпечення спадкодавця;
3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири;
4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3;
5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2020 року в справі № 592/1045/18- ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року в справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 25 березня 2021 року в справі № 195/707/19-ц (провадження № 61-16935св20), від 22 квітня 2021 року в справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21).
Тлумачення поняття «безпорадний стан» Верховний Суд України провів в справі № 200/21452/15-ц від 171.0.2018 , відповідно до якого безпорадний стан такий стан особи, у якому ця особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування. У випадку існування спору за спадок, безпорадний стан спадкодавця повинен довести позивач, заявляючи вимогу про усунення спадкоємця від права спадкування. При цьому лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Повинні бути певні медичні документи, які б підтверджували факт необхідності стороннього догляду особі.
Суд, аналізуючи покази свідків, пояснення представника позивача, встановив, що померлий проявляв самостійність у побуті, працював, проявляв когнітивну функціональність.
Суд констатує, що ОСОБА_4 помер у віці 54 років, що не відноситься до віку, внаслідок якого особа потребувала стороннього догляду, не могла забезпечити свої потреби та обслуговувати себе самостійно, перебувала у безпорадному стані. Крім того,, наявність певних захворювань, вага померлого не свідчить безумовно про перебування померлого у безпорадному стані. Медична документація, яка наявна у матеріалах справи, (т.2 а.с. 68-72) не підтверджує наявність перебування померлого у безпорадному стані, адже стосується лише короткочасного періоду хвороби перед смертю, починаючи з 27.05.2021. 
Щодо обставин наведених позивачем стосовно сплати комунальних послуг, утримання житла, турбота про померлого, його поховання, суд не приймає до уваги та оцінює як такі, що підтверджують лише факт подружніх стосунків між ними, однак не свідчать про опіку з її боку стосовно нього, з приводу перебування за життя ОСОБА_4 у безпорадному стані.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позов у частині зміни черговості спадкування не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність зазначених судом перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї б могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України, зокрема факт перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані, неможливість останнього здійснювати догляд за собою, а також перебування спадкодавця на її матеріальному забезпеченні.

Розподіл судових витрат
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
На підставі ст. 141 ЦПК України на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог слід покласти витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 1073, 60 грн.
Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, визначення спадкоємцем четвертої черги та зміни черговості отримання права спадкування- задовольнити частково. 
Встановити факт того, що ОСОБА_2 проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 більш ніж як п`ять років до дня його смерті- ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати ОСОБА_2  спадкоємцем за законом четвертої черги майна померлого  ОСОБА_4 .
В іншій частині позову –відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073, 60 грн.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП:  НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Представник позивача ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_6 .
Представник відповідача ОСОБА_13 , РНКОПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_7 .

Суддя          С.С. Потоцька