КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ 11-кп/824/2333/2026 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 , 
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №12024100000000083 від 17.01.2024 року за ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року, 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Підволочиськ Підволочиського району Тернопільської області, українку, громадянку України, з середньо-спеціальною освітою, заміжньою, не працюючою, маєючу інвалідність 3 групи, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою:     АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, і призначено їй покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України на період іспитового строку покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
На підставі ч.2 ст.20, п.1 ч.1 ст. 94 КК України застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Виконання вироку в частині застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ухвалено здійснювати за місцем її фактичного проживання.
Судом визнано доведеним, щоу невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 02 квітня 2024 року, ОСОБА_7 , яка має третю групу інвалідності, будучи обізнаною щодо злочинних намірів особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, умисел якої спрямований на організацію незаконного переправлення громадян України чоловічої статі від 18 до 60 років через державний кордон України під час дії воєнного стану, виїзд яким заборонений, шляхом укладання за грошову винагороду фіктивного шлюбу із громадянкою України, яка має групу інвалідності, та переправлення через державний кордон, розуміючи протиправність своїх дій, за грошову винагороду погодилась на пропозицію особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, укласти фіктивний шлюб із незнайомим їй раніше громадянином України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для подальшого переправлення його через державний кордон України, як особи, яка має дружину із числа осіб з інвалідністю і супроводжує її для виїзду за межі України, тим самим вступивши у злочинну змову з останньою.
Після цього, 02.04.2024 в період часу з 16 год 30 хв по 17 год 30 хв, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи неподалік пам`ятника петру Сагайдачному та Скакуну Владиславу на Контрактовій площі Подільського району у м. Києві, з мобільного телефону, який належить ОСОБА_10 , зателефонувала ОСОБА_7 , яка, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, під час телефонної бесіди з ОСОБА_10 , розуміючи, що він є особою, якій на період дії воєнного стану виїзд за межі країни заборонений, підтвердила останньому факт згоди на укладання фіктивного шлюбу з метою його незаконного переправлення через державний кордон України, за грошову винагороду у розмірі 3000 доларів США, зазначивши при цьому, що 1500 доларів США він має надати після отримання свідоцтва про шлюб, а 1500 доларів США після переправлення через державний кордон України, як особи, яка має дружину із числа осіб з інвалідністю і супроводжує її, на що ОСОБА_10 погодився та обумовив орієнтовну дату укладання фіктивного шлюбу.
19.04.2024 приблизно об 11 год 00 хв, ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді незаконного переправлення військовозобов`язаних осіб через державний кордон України, за попередньою домовленістю зустрілись із ОСОБА_10 біля будівлі Вишгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що розташована по вул. Набережній, 6-А у м. Вишгород Київської області, після чого за вказівкою особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, звернулись до сервісу «Шлюб за добу» від Фонду комунального майна Вишгородської міської ради, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Вишгород, площа Шевченка, 1.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на організацію незаконного переправлення громадян України чоловічої статі від 18 до 60 років через державний кордон України під час дії воєнного стану, виїзд яким заборонений, ОСОБА_7 , 19.04.2024 приблизно о 14 год 30 хв, діючи умисно, з корисливих спонукань, перебуваючи у будівлі сервісу «Шлюб за добу» від Фонду комунального майна Вишгородської міської ради, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Вишгород, площа Шевченка, 1, у присутності відповідної посадової особи Вишгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), уклала шлюб з ОСОБА_10 , засвідчивши своїм підписом та отримавши свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.04.2024. 
Після чого ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи в нотаріальній конторі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи свої протиправні дії, з метою оформлення остаточних документів, необхідних для незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, разом із останнім звернулись до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області для нотаріального посвідчення відповідних копій документів, а саме свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.04.2024., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , паспорту та пенсійного посвідчення інваліда НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , які в подальшому були передані ОСОБА_10 , за що ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_10 заздалегідь ідентифіковані грошові кошти у сумі 1500 доларів США, як грошову винагороду за організацію його незаконного переправлення через державний кордон України, як особи, яка має дружину із числа осіб з інвалідністю і супроводжує її, що в свою чергу створило можливість безперешкодного виїзду ОСОБА_10 за межі державного кордону України.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано вірно за ч. 3 ст. 332 КК України, як організація та сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, шляхом надання засобів та усуненням перешкод, вчинене за попередньою групою осіб з корисливих мотивів. 
Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Вишгородського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 332 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням контролю за перетином державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік. В решті вирок залишити без зміни. Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Згідно з вимогамист. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим і в цій частині ніким по справі не оспорюється.
З огляду на доведеність винності вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 332 КК України як організація та сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, шляхом надання засобів та усуненням перешкод, вчинене за попередньою групою осіб з корисливих мотивів.
Санкцією ч. 3 ст. 332 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, тобто передбачена обов`язковість призначення додаткового покраання.
Згідно положень ст. 55 КК України у випадку, коли санкцією відповідної статті Особливої частини КК України передбачено можливість призначення особі додаткового покараня у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення (постанова Об`єданої палати Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №404/2081/22).
Враховуючи особу обвинуваченої, яка раніше не судима, визнала вину, є інвалідом 3 групи, щиро розкаялася, колегія суддів уважає, що висновок суду першої інстанції про можливість призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та звільнення обвинуваченої від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, а відтак рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання є обґрунтованим. 
Водночас, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, і дійшов необґрунтованого висновку про можливість непризначення додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням контролю за перетином державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів строком на 3 роки, а тому доводи апелянта у цій частині є небезпідставними, позаяк із санкції ч. 3 ст. 332 КК України убачається, що додаткове покарання є обов`язковим, а тому висновки суду першої інстанції щодо непризначення додаткового покарання є необґрунтованими. 
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Враховуючи наведене, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню на підставі ст. 413 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку, за яким обвинуваченій за ч. 3 ст. 332 КК України необхідно призначити основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та додаткове покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням контролю за перетином державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів строком на 3 роки, без конфіскації майна та звільнити її на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів, - 
ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року щодо  ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити  ОСОБА_7  за ч. 3 ст. 332 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням контролю за перетином державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів строком на 3 (три) роки без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік. На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В іншій частині вирок щодо ОСОБА_7 залишити без зміни. 
Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: ______________ ____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4