ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 761/27401/23
провадження № 61-3788св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міської ради на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2025 року під головуванням судді Пономаренко Н. В. та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у складі колегії суддів: Кафідової О. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, третя особа - державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносова Валентина Федорівна, про визнання права власності в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст вимог 
1. У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , третя особа - державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносова В. Ф., про визнання права власності в порядку спадкування.
2. Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 06 березня 2024 року залучив до участі у справі співвідповідача - Київську міську раду.
3. Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 05 серпня 2024 року позов задовольнив.
4. Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
5. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про ухвалення додаткового рішення.
6. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що при ухваленні рішення у цій справі суд не вирішив питання про розподіл судових витрат у зв`язку з чим просила суд ухвалити додаткове рішення. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7. Шевченківського районний суд м. Києва додатковим рішенням від 16 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі № 761/27401/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, третя особа - державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносова В. Ф., про визнання права власності в порядку спадкування задовольнив.
8. Стягнув із Київської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 200 грн.
9. Суд першої інстанції покликався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року у цивільній справі № 761/27401/23, саме територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування - Київської міської ради є належним відповідачем у вказаній справі, адже рідний брат 
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги, тоді як позивач - першої і за наявності спадкодавця першої черги, а також з врахуванням положень статті 1258 ЦК України та врахувавши відсутність звернення відповідача із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_2 до спадкування не закликався. Таким чином, відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідача ОСОБА_2 .
10. Київський апеляційний суд постановою від 18 березня 2025 року апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнив частково.
11. Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 
2025 року скасував та ухвалив нове судове рішення.
12. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнив.
13. Стягнув з ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 
3 600 грн.
14. Стягнув з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 600 грн.
15. Апеляційний суд вважав помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення судового збору з відповідача ОСОБА_2 , оскільки в цьому випадку позивач визначився зі складом учасників справи та після подання позову скористався своїм правом на залучення співвідповідача. Провадження у справі відносно відповідача ОСОБА_2 не закривалось, а лише було залучено співвідповідача.
16. Разом з тим, в апеляційній скарзі представник Київської міської ради просила суд скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та покласти судові витрати на позивача, однак апеляційний суд виснував, що положеннями чинного законодавства не передбачено звільнення органу місцевого самоврядування від відшкодування судових витрат, а тому судові витрати понесені позивачем в суді першої інстанції підлягають стягненню з кожного з відповідачів в рівних частках по 3 600 грн.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
17. У поданій у березні 2025 року до Верховного Суду касаційній скарзі представник Київської міської ради Домбровська В. просила додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року скасувати повністю, а у справі ухвалити нове судове рішення, яким звільнити Київську міську раду від сплати судового збору повністю.
18. Наведені у касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
19. Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності оскарженої постанови в частині висновків про стягнення судового збору з ОСОБА_2 .
20. Представник заявника зазначає, що висновки судів про можливість покладення на Київську міську раду обов`язку з відшкодування витрат зі сплати судового збору помилкові, адже Київська міська рада жодним чином права позивача не порушила, оскільки на спадкове майно не претендує.
21. Вважає, що у цій справі спір виник саме між двома фізичними особами, а не з вини Київської міської ради, оскільки вона є лише потенційним спадкоємцем за таких правовідносин.
22. Доводом касаційної скарги також є те, що суд апеляційної інстанції припустився порушення норм процесуального права вказавши, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали 
Рух справи в суді касаційної інстанції
23. Верховний Суд ухвалою від 10 квітня 2025 року відкрив провадження у цій справі та витребував справу із Шевченківського районного суду м. Києва.
24. Справа № 761/27401/23 надійшла до Верховного Суду 24 квітня 2025 року.
Позиція Верховного Суду 
25. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
26. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
27. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
28. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
29. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
30. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
31. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (частина третя статті 259 Цивільного процесуального кодексу України) (далі - ЦПК України).
32. Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
33. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
34. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
35. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
36. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України).
37. З матеріалів справи відомо, що Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 05 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнив. Визнав за нею право власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка.
38. Апеляційний суд виснував, що з урахуванням того, що позовні вимоги були задоволені у повному обсязі, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягали розподілу між відповідачами в рівних частках.
39. Оскільки місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у справі у якій позовні вимоги пред`явлені до двох відповідачів: ОСОБА_2 та Київської міської ради, колегія суддів вважає правильними висновки апеляційного суду, зроблені ним під час застосування приписів статті 141 ЦПК України.
40. Викладеним також спростовуються арґументи касаційної скарги представника Київської міської ради про те, що висновки апеляційного суду про можливість покладення на Київську міську раду обов`язку з відшкодування витрат зі сплати судового збору помилкові.
41. Верховний Суд не може ревізувати судове рішення, яке не оскаржується - рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року, оскільки лише в контексті касаційного перегляду цього рішення можна встановити, хто є належним відповідачем у справі, а тому вважає, що доводи касаційної скарги про те, що Київська міська рада жодним чином права позивача не порушила, оскільки на спадкове майно не претендує, спір виник саме між двома фізичними особами, а не з вини Київської міської ради, а вона є лише потенційним спадкоємцем за таких правовідносин відхиляє, оскільки вони виходять за межі касаційного перегляду.
42. В той же час, колегія суддів погоджується з тим, що суд апеляційної інстанції помилково зазначив у резолютивній частині, що постанова «оскарженню в касаційному порядку не підлягає». Разом з тим, наведене не є підставою для скасування оскаржених судових рішень, оскільки відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
43. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
44. З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
1 Касаційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення.
2 Постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року залишити без змін.
3 Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко	
		
	А. І. Грушицький	
		
	Є. В. Петров