Справа № 346/2174/24 
Провадження № 1-кп/346/234/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано- Франківської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря с/з- ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні об’єднане кримінальне провадження з обвинувальними актами у кримінальних провадженнях відомості про яке внесені до ЄРДР №12024091180000268 від 26.03.2023 р. та № 12024091180000521 від 18.07.2024 р. відносно:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заболотів, Снятинського району, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, зі слів одруженого, з середньою освітою, проходить військову службу під час мобілізації в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 , солдата, депутатом не обирався, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1 та ч.2 ст. 263 КК України,
В С Т А Н О В И В:
13.10.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією до Збройних Сил України на підставі Указу Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» та відправлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 18.10.2022 № 177 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини і на всі види забезпечення даної військової частини та призначено на посаду номера обслуги кулеметного відділення кулеметного взводу вказаної військовоїчастини.
ОСОБА_4 , будучи двічі (11.01.2024) притягнутим до міністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо своєї колишньої співмешканки ОСОБА_5 , а саме за вчинення психологічного насильства 14.10.2023 близько 16 год. 00 хв. та 20.10.2023 близько 16 год. 30 хв., продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства щодо своєї колишньої співмешканки, 11.03.2024 близько 20 год. 30 хв., перебуваючи на сходах поблизу входу до квартири, в якій проживає остання та яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно та систематично, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, на грунті неприязних відносин, вчинив у присутності малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дії психологічного та фізичного насильства відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_5 , що виразились у словесних образах нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, приниженні гідності, а також штовханні та нанесенні побоїв останній (удару долонею по обличчю), чим завдав потерпілій психологічних та фізичних страждань, розладу здоров`я та погіршення якості життя, так як ОСОБА_7 внаслідок фізичного болю звернулася до лікувального закладу, а також в неї виникла агресивність, тривожність, депресивні стани та порушення сну, побоювання за свою безпеку, внутрішній неспокій, вона потребує психотерапевтичної роботи з психологом, хоче захиститись від насильства колишнього співмешканця, чим вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, що призводить до фізичних та психологічних старждань, розладів здоров`я, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.
Також, солдат ОСОБА_4 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часі та місці, придбав ніж, який відноситься до холодної зброї колюче-ріжучої дії та маючи намір на його носіння, без передбаченого «Положенням про дозвільну систему», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, та «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також, боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, дозволу, незаконно, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часі та місці, поклав придбаний ним ніж, який відноситься до холодної зброї колюче-ріжучої дії у особистий рюкзак та тривалий час носив його при собі в м. Коломия Івано-Франківської області до 09 год 58 хв 18.07.2024 року.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст. 263КК України, як носіння іншої холодної зброї, без передбаченого законом дозволу.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в повному обсязі, погодився зі всіма кваліфікуючими ознаками кримінальних правопорушень за обставин, викладених у обвинувальному акті.
Зазначив, що є військовослужбовцем, дійсно 11 березня 2024 року близько 20 год 30 хв за місцем проживання його колишньої співмешканки ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 , в присутності дитини ОСОБА_8 вчинив з ОСОБА_5 словесний конфлікт, під час якого висловлювався в її сторону нецензурними словами, погрожував, штовхав її, вдарив її по обличчю. За домашнє насильство притягувався до адміністративної відповідальності. Був агресивним через психологічні травми, отримані на службі. Також вказав, що у військовій частині, де він служить йому видали ніж, який він носив з собою в рюкзаку. Не знав, що на носіння вказаного ножа потрібно дозвіл, носив цей ніж як сувенір У вчинених діях розкаюється. Примирився з потерпілою.
Оскільки обвинувачений в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальних актах, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.
Потерпіла ОСОБА_5 подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності, Вказала, що примирилась з обвинуваченим. Просить суворо його не карати.
Обвинувачений та інші учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що вони правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України. Також сторонам роз`яснено, що вони будуть позбавлені можливості оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 126-1, ч. 2 ст. 263 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до фізичних та психічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи, а також носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, зокрема те, що він раніше неодноразово судимий, вчинив злочини під час непогашеної судимості, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Також суд враховує ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпечності вчинених правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України за ст. 126-1 та ч. 2 ст. 263 КК України, які відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає визнання вини обвинуваченим та щире каяття.
Обставинами, що обтяжують покарання суд визнає рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.
При призначенні покарання потерпіла просить суд обвинуваченого суворо не карати.
Аналізуючи надані стороною обвинувачення докази, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем служби характеризується посередньо, вчинив нові кримінальні правопорушення після постановлення попереднього вироку, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його ставлення до вчиненого (розкаявся, попросив вибачення у потерпілої, застановився більше не вчиняти кримінальні правопорушення), проходить військову службу в Збройних Силах України, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання, передбачене санкціями кримінального закону, за вчинення відповідних кримінальних правопорушень та на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді обмеження волі.
Суд вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушень, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.
Запобіжний захід не обирався.
Цивільний позов по справі потерпілою не заявлено.
Витрати за проведення експертиз стягнути з винуватої особи у кримінальному провадженні.
Речовими доказами розпорядитися за належністю, згідно ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 373, 374, 392-395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 та ч. 2 ст. 263 КК України та призначити йому покарання:
за ст. 126-1 КК України один рік обмеження волі;
за ч. 2 ст. 263 КК України два роки обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання у виді двох років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі, встановивши іспитовий строк один рік.
На підставі ч. 1, 4 ст. 76 КК України, ч. 1 ст. 163 КВК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 
1) періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини, в якій ОСОБА_4 проходить військову службу; 
2) повідомляти командира військової частини, в якій ОСОБА_4 проходить військовуслужбу про зміну місця проживання, служби; 
3) не виїжджати за межі України без погодження з командиром військової частини, в якій ОСОБА_4 проходить військову службу.
Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Речовий доказ: предмет зовні схожий на ніж марки «Columbia» у чорному чохлі, переданий до камери зберігання речових доказів Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області – знищити, арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 23.07.2024 року (справа № 346/4017/24) - скасувати. 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 1 893 грн 20 коп.
Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення - з дня отримання копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: 	ОСОБА_1