ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/18153/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року (суддя 1-ї інстанції Дєєв М.В.) в адміністративній справі №160/18153/25 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Відділу №9 у м.Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
19.06.2025 ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Відділу №9 у м.Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною відмову викладену в листі №1264-1406/000235-25 від 15.05.2025 року Відділу 9 у м.Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в оформлені та видачі у зв`язку з досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити і видати у зв`язку з досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що вона є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 . ЇЇ син звернувся до відповідачів з проханням щодо оформлення та видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року. Державна міграційна служба України в Дніпропетровській області, відділ №9 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надали відповіді, з якими позивач не згодна. Позивач вважає, що відповідачі порушують права її неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим звернулась до суду з цим позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що суд першої інстанції не здійснив перевірку усіх доводів, якими були обґрунтовані позовні вимоги, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин та дійшов невірного висновку про неможливість оформлення паспорту її сина зразка 1994 року. Суд також не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі у спірних правовідносинах. Посилання суду першої інстанції на інші судові рішення Верховного Суду є безпідставними, оскільки судові рішення у них не постановлені як у зразковій справі. Також судом не враховано закінчення строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 на день подання позовної заяви.
Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване,
Інші учасники справи не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 КАС України.
Судом встановлено, що 01.04.2025 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Відділу №9 у м.Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України у форму книжечки, зразка 1994 року, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ. 
Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області листом від 15.04.2025 року №1264-1406/000325-25 повідомлено позивача, що за результатами перевірки в рамках розгляду звернення від 01.04.2025 року встановлено, що 20.02.2019 року заяву за особистою заявою законного представника (матері ОСОБА_1 ), позивач 04.03.2019 року документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , дата видачі 04.03.2019 року, строком дії до 04.03.2023 року, виданий Криворізьким Відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області та вказану інформацію внесено до Єдиного державного демографічного реєстру. 
Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з тієї підстави, що позивачкою було надано згоду на внесення стосовно ОСОБА_2 інформації до Єдиного державного демографічного реєстру ще до звернення до суду з даним позовом, внаслідок чого ОСОБА_2 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон, що містить безконтактний електронний носій, а отже відповідачем правомірність оскарженої відмови була доведена.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджуються з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про громадянство України" № 2235-ІІІ документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.
Відповідно до пунктів 2, 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України № 2503-XII від 26 червня 1992 року, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Згідно з пунктом 16 Положення № 2503-XII обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.
Відповідно до пункту 17 Положення № 2503-XII для обміну паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; паспорт, що підлягає обміну; дві фотокартки розміром 35х45 мм. Для обміну паспорта у зв`язку із зміною (переміною) прізвища, імені чи по батькові або встановленням розбіжностей у записах подаються також документи, що підтверджують ці обставини.
06.12.2012 набрав чинності Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 № 5492-VI, яким визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №5492-VI єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних". У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно із підпунктом "а" пункту 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.
Відповідно до частини 3 статті 13 Закону № 5492-VI, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.
Відповідно до частин 1-4 статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Суд обґрунтовано взяв до уваги, що на даний час діє Положення № 2503-ХІІ, пунктом 3 якого передбачено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктами 1 - 4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт. Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років.
Підпунктом 1 пункту 7 Порядку №302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Пунктами 14 та 32 Порядку №302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.
Судом було правильно зазначено, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. 
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , дата видачі 04.03.2019 року, строком дії до 04.03.2023 року, органом 1245 (орган, що видав 1245 Криворізького РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області. 
Паспорт виданий на підставі поданої особистою згодою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 заяви-анкети про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, в результаті чого внесено дані до Єдиного державного демографічного реєстру та присвоєно унікальний номер запису у реєстрі № 20071226-03159, а отже, фактично у Реєстрі вже містяться персональні дані позивача та присвоєно УНЗР, а за приписами частини першої статті 10 Закону № 5492-VI унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що використання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних позивача та йому було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує основоположних прав позивача.
Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не було враховано закінчення строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 на день подання позовної заяви, є безпідставними, оскільки закінчення строку дії вказаного паспорту не змінює тієї обставини, що у Реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_2 та присвоєно УНЗР, а унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Стосовно посилання скаржника на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), колегія суддів зазначає наступне.
Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) стосується питань захисту прав і свобод громадян України, які не надають згоду на обробку персональних даних, оскільки з мотивів релігійних переконань побоюються настання в результаті їх обробки негативних наслідків, пов`язаних із формуванням цифрових ідентифікаторів особи.
Повертаючись до обставин цієї справи, визначальними її особливості, на підставі яких справа не може бути визначена як типова є, зокрема, те, що ОСОБА_2 , звернувся до відповідача із заявою про видачу йому паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року, проте обробку відносно нього уже проведено при видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон; обробка була здійснена за згодою ОСОБА_1 (матері); оформлення чи відмова від оформлення нового документа засобами ЄДДР на наявність у реєстрі раніше сформованого УНЗР не вплине; при зверненні до органу міграційної служби із заявою позивач не зазначав про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації.
Натомість, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.
У зв`язку із наведеним, у суду першої інстанції не було правових підстав для врахування висновків Верховного Суду, викладених у зразковій справі №806/3265/17(Пз/9901/2/18), при розгляді цієї справи.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду відсутні.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/18153/25- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 18 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак