ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 р. 	Справа № 520/28452/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 року (ухвалене суддею Волошиним Д.А.) в справі № 520/28452/25
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
до  Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту  
третя особа -  Військова частина НОМЕР_1 
про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, у якому просили: визнати протиправним та скасувати пункт 1.8 Протоколу Комісії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №736 від 27.05.2025 р., в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ОСОБА_4 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати Комісію Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяви та документи ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги за загибель чоловіка - військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_4 , 1989 року народження.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 р. позов задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано пункт 1.8 Протоколу Комісії Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №736 від 27.05.2025 р., в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 ; зобов`язано Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , передбачену ст. 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, з прийняттям за наслідками такого розгляду відповідного рішення, з урахуванням висновків суду в даній справі. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач вважає, що військовослужбовцем ОСОБА_4 допущено недотримання заходів власної безпеки у зв`язку із перебуванням у розташуванні зведеного підрозділу батальйону у нетверезому стані (стані алкогольного сп`яніння, доказом чого є довідка від 18.10.2024 р. №4141/6-2024), а відповідно наявність складу адміністративного правопорушення, тому відсутні підстави для невиплати позивачам спірної одноразової грошової допомоги.
Позивачі подали до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, підтримує доводи апеляційної скарги відповідача, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що позивачі, ОСОБА_1 (дружина загиблого військовослужбовця), ОСОБА_2 (батько загиблого військовослужбовця) та ОСОБА_3 (мати загиблого військовослужбовця) є членами сім`ї ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в зоні проведення бойових дій унаслідок вибухової травми голови, шиї, тулуба та кінцівок з ушкодженням кісток, скелета та внутрішніх органів (лікарське свідоцтво про смерть №5340 від 18.09.2024 р. та довідка про причини смерті № 5340 від 18.09.2024 р.).
З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , позивачі - ОСОБА_1 (дружина загиблого військовослужбовця) діючи в своїх інтересах та в інтересах своєї доньки ОСОБА_5 (донька загиблого військовослужбовця), ОСОБА_2 (батько загиблого військовослужбовця) та ОСОБА_3 (мати загиблого військовослужбовця) звернулися з заявами про призначення їм одноразової грошової допомоги відповідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". 
Рішенням Комісії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом № 736 від 27.05.2025 р., відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги матері, батьку, дружині та доньці загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_4 (військова частина НОМЕР_1 ). Відмова обґрунтована тим, що загибель військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння.
Не погоджуючись з відмовою в призначенні одноразової грошової допомоги, позивачі звернулися до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII (в подальшому - Закон України № 2232-XII), здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 41 Закону № 2232-XII передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (в подальшому - Закон № 2011-ХІІ), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 1 частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до п. 1 ст. 16-1 Закону № 2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Згідно з п. 4 ст. 16-1 Закону №2011-ХІІ, до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"..
Пунктом 1 статті 16-4 Закону №2011-XII встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Аналогічні приписи містяться в Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України №975 від 25.12.2013 р.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Комісії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом №736 від 27.05.2025 р., відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги матері, батьку, дружині та доньці загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_4 (військова частина НОМЕР_1 ). Відмова в призначенні одноразової грошової допомоги обґрунтована тим, що загибель військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 5340 від 18.09.2024 р. та довідки про причини смерті № 5340 від 18.09.2024 р. ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Комишуваха Запорізького району Запорізької області, в зоні проведення бойових дій унаслідок вибухової травми голови, шиї, тулуба та кінцівок з ушкодженням кісток скелета та внутрішніх органів. 
Відповідно до сповіщення сім`ї № 407 (вих. № 11889 від 19.09.2024 р.), наданого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих поранень, несумісних з життям у населеному пункті Комишуваха Запорізької області. 
Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 4469 від 11.12.2024 р.) травма, яку отримав солдат ОСОБА_4 : " ОСОБА_6 , вибухова травма голови, шиї, тулуба та кінцівок з ушкодженням кісток скелета та внутрішніх органів", послужила причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 - травма, яка призвела до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. 
Відповідно до висновків акту службового розслідування Військової частини НОМЕР_1 причиною загибелі солдата ОСОБА_4 є поранення, несумісні з життям, отримані внаслідок бойового ураження під час дій з боку противника, в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації та у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Комишуваха Запорізької області (локація "Укртелеком"), за відсутності ознак протиправної поведінки. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що смерть загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 настала під час виконання ним службових обов`язків військової служби в період її проходження, а саме під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Комишуваха Запорізької області (локація "Укртелеком"), внаслідок бойового ураження під час дій з боку противника.
Посилання відповідача на довідку Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 18.10.2024 р. №4141/6-2024 у якій повідомлено, що за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа № 5340 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено адкоголь в концентрації 1, 5 проміле, суд апеляційної інстанції вважає таким, що не є достатнім доказом вчинення ОСОБА_7 певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до його смерті.
Сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.06.2022 р. в справі №640/6477/19, від 09.09.2025 р. в справі №240/5502/24.
Відтак, необхідним є встановити саме причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).
Верховний Суд в постанові від 18.03.2024 р. в справі №120/13997/21-а зазначив, що відомості, які зазначені у зокрема, у постанові військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця та довідці, що свідчить про причини та обставини смерті військовослужбовця, мають важливе значення і є вирішальними для органу, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, на якого покладено обов`язок перевірити, чи не настала смерть військовослужбовця за обставин, що виключають можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону № 2011-XII.
Тобто, визначальним при вирішенні питання щодо наявності права члена сім`ї на призначення та отримання одноразової грошової допомоги є не власне стан, зокрема, алкогольного сп`яніння військовослужбовця, а наявність причинно-наслідкового зв`язку між вживанням алкогольних напоїв чи наркотичних речових та смертю військовослужбовця.
Відповідачем до матеріалів справи не надано належних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_7 дій у стані алкогольного сп`яніння, що мали своїм наслідком його смерть, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння, що мали своїм наслідком його загибель.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки причина смерті ОСОБА_7 за висновками військово-лікарської комісії не пов`язана з його перебуванням в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння та вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення, то відсутні підстави, встановлених статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для відмови позивачам у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_7 .
Доводи апелянта про те, що смерть ОСОБА_7 є наслідком вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-20 КУпАП (Розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів), суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки доказів притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст.172-20 КУпАП відповідачем не надано та судом таких не встановлено.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним спосіб захисту порушеного права позивачів є визнання протиправним та скасування пункт 1.8 Протоколу Комісії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №736 від 27.05.2025 р., в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 та зобов`язання Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , передбачену статтею 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, з прийняттям за наслідками такого розгляду відповідного рішення, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача необґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Щодо вимоги позивачів у відзиві на апеляційну скаргу про стягнення з Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на користь позивачів витрат на правничу допомогу під час розгляду в суді апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Із урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачами не надано доказів понесених витрат на правничу допомогу, то станом на дату прийняття судового рішення суд апеляційної інстанції не вирішує питання щодо таких витрат.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення в даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006; п. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, п. 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Таким чином, суд переглянувши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 по справі № 520/28452/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич