Справа № 159/7848/25 	Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю. 	
Провадження № 22-ц/802/248/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Здрилюк О. І., Федонюк С. Ю., 
з участю секретаря судового засідання – Трикош Н. І.,
представника заявника – Гарбарчук Н. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ковельської міської ради в особі Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Ковельської міської ради, про встановлення опіки та призначення опікуна за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2025 року
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим, що є племінником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно із довідкою МСЕК ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи довічно, потребує постійного догляду і допомоги, не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю.
Заявник зазначав, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 травня 2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним.
Рішенням Виконавчого комітету Ковельської міської ради № 296 від 11 вересня 2025 року затверджено висновок про можливість призначення його - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з цим висновком він є рідним племінником ОСОБА_3 та здійснює належний догляд за хворим дядьком, дбає про його інтереси.
Вважає, що необхідність встановлення опіки над недієздатним ОСОБА_3 та наявність позитивного висновку органу опіки та піклування про можливість призначення його опікуном, є підставою для призначення його опікуном над недієздатним дядьком ОСОБА_3 .
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд встановити опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити його опікуном недієздатного ОСОБА_3 .
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
До призначення у встановленому порядку опікуна недієздатному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ковель Волинської обл., зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , обов`язки із здійснення опіки над ним тимчасово покладено на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області.
В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви у цій справі. Суд неправильно застосував положення статей 60, 63, 67 ЦК України та ч. 1 ст. 300 ЦПК України. Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ковельської міської ради надав позитивний висновок щодо можливості призначення ОСОБА_1 опікуном, який затверджений рішенням виконавчого комітету № 296 від 11 вересня 2025 року, а тому обов`язкова умова, передбачена ч. 1 ст. 60 ЦК України та ч. 1 ст. 300 ЦПК України, була дотримана. Однак, суд фактично відмовився врахувати зазначене подання, визнавши його недостатньо мотивованим, чим вийшов за межі наданих йому повноважень та підмінив собою орган опіки та піклування. Закон не наділяє суд правом оцінювати доцільність подання органу опіки та піклування, а лише зобов`язує перевірити його наявність та відповідність вимогам закону. Суд не врахував вимоги Правил опіки та піклування, відповідно до пунктів 3.1., 3.2. яких при призначенні опікуна враховуються: родинні зв`язки між підопічним та майбутнім опікуном; особисті взаємини; можливість забезпечення постійного догляду; вік і стан здоров`я осіб, які можуть здійснювати опіку. Суд, посилаючись на наявність матері та сестер недієздатного, не врахував, що: матір недієздатного, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має 83 роки, що об`єктивно унеможливлює повноцінне виконання обов`язків опікуна з урахуванням вимог ст. 67 ЦК України; жодна з інших родичів недієздатного, сестри ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , чи ОСОБА_3 , не подали письмової заяви про згоду бути опікуном, що є обов`язковою умовою відповідно до ст. 63 ЦК України. Тому висновки суду щодо можливості призначення інших осіб є припущеннями та не ґрунтуються на належних доказах. Суд також дійшов помилкового висновку, що фактичний догляд за недієздатним ОСОБА_3 здійснюється виключно його матір`ю, обґрунтовуючи це лише фактом отримання нею соціальної допомоги, оскільки отримання допомоги по догляду не є тотожним виконанню обов`язків опікуна у розумінні ст. 67 ЦК України. Недієздатний ОСОБА_3 дорослий чоловік 53-х років, який не завжди є спокійним та врівноваженим. В силу своєї хвороби він часто буває агресивним, може застосувати фізичну силу відносно слабших осіб його сім`ї, і ні його матір, ні сестри, в більшості випадків, не можуть зарадити цьому. Заявник, ОСОБА_1 , хоч і є племінником недієздатної особи, і є значно молодший, але він є чоловік, має хороші стосунки з дядьком і може зарадити його агресії, переконати в необхідності якихось дій, чи навпаки, відсутності такої необхідності. Саме це і було встановлено актом обстеження умов життя особи, що потребує опіки/піклування та майбутнього опікуна/піклувальника від 27 серпня 2025 року. Проте, суд не надав належної оцінки доказам, які підтверджують участь заявника ОСОБА_1 у догляді за підопічним, зокрема письмовим заявам сусідів, які свідчать про систематичну допомогу племінника, його проживання разом із недієздатним та забезпечення побутових потреб останнього. Суд першої інстанції безпідставно послався на положення ст. 65 Конституції України, призовний вік заявника та можливі зловживання в умовах воєнного стану. Суд не врахував, що заявник ОСОБА_1 на час подання заяви мав чинну відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, і на даний час має відстрочку від призову до 15 грудня 2026 року, що підтверджено відповідними доказами та спростовує доводи суду щодо мобілізаційних ризиків. Таким чином, сукупність доказів у справі підтверджує, що ОСОБА_1 : перебуває у близьких родинних відносинах із підопічним; проживає разом із ним; має позитивний висновок органу опіки та піклування; фактично бере участь у догляді за недієздатним.
Відзиву на апеляційну скаргу заінтересована особа не подала.
Заявник ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи органу опіки та піклування, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли. 
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності вказаних учасників справи згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 травня 2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним.
З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 29 лютого 2000 року, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно 20 червня 2019 року, свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 18 жовтня 2018 року та свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 05 липня 2024 року, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_3 . Останній згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого 22 лютого 1999 року Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник ОСОБА_1 згідно з витягом з реєстру територіальної громади №2024/009942172 також зареєстрований за вказаною адресою.
З довідки серії МСЕ № 010730 вбачається, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю першої групи з дитинства.
Відповідно до висновку про можливість призначення опікуна, який затверджений рішенням Виконавчого комітету Ковельської міської ради 11 вересня 2025 року за № 296, виконавчий комітет рекомендував призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом з матеріалів особової справи № Л/0122/2025 ОСОБА_3 встановлено, що останній має рідних, а саме: матір ОСОБА_4 та сестер - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 . При цьому матеріали особової справи ОСОБА_7 не містять відомостей про те, що вказані особи - близькі родичі, за станом здоров`я не можуть здійснювати догляд за своїм сином та братом відповідно. 
З довідки № 457/319 від 12 травня 2025 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Виконавчого комітету Ковельської міської ради, слідує, що ОСОБА_4 перебувала на обліку в управлінні і є отримувачем допомоги по догляду за особою з інвалідністю внаслідок психічного розладу І групи з 01 листопада 2013 року по 30 червня 2025 року на ОСОБА_3 , 1972 року народження.
Судом з наявного у згаданій особовій справі протоколу № 5 від 09 червня 2025 року засідання опікунської ради з питань захисту прав повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки встановлено, що заявнику ОСОБА_1 раніше було відмовлено у наданні висновку щодо можливості призначення його опікуном над недієздатним дядьком ОСОБА_3 .
Надалі засідання опікунської ради щодо цього питання не проводилося, а позитивний висновок виданий лише на підставі заяви ОСОБА_1 від 28 липня 2025 року та акту обстеження умов життя особи, що потребує опіки/піклування та майбутнього опікуна/піклувальника від 07 серпня 2025 року.
Відповідно до ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Частиною 1 ст. 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (ч.1 ст. 300 ЦПК України).
Системно проаналізувавши зміст ч. 1 ст. 60 ЦК України та ч. 1 ст. 300 ЦПК України можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17, від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19, від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21, від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23, від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23.
Відповідно до ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Положеннями ст. 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Згідно зі ст. 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року №34/166/131/88.
Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі №753/1905/22 (провадження № 61-8758св23).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який наступними Указами Президента України продовжено, зокрема, і станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення та перегляду справи в апеляційному суді.
Законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця чи військовозобов`язаного опікуном над недієздатною фізичною особою.
Разом з тим, саме орган опіки та піклування у разі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення її опікуном над недієздатною особою, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений ст. 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, повинен з`ясувати необхідність призначення такої особи опікуном, уникаючи можливих зловживань з боку такої особи; належним чином мотивувати свій висновок про необхідність призначення такої особи опікуном.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що згідно з висновком про можливість призначення опікуна, який затверджений рішенням Виконавчого комітету Ковельської міської ради 11 вересня 2025 року за № 296, виконавчий комітет рекомендував за доцільне призначити ОСОБА_1 опікуном над недієздатним дядьком ОСОБА_3 . З цього висновку вбачається, що ОСОБА_1 здійснює належний догляд за хворим дядьком та дбає про його інтереси, згідно з висновком про стан здоров`я протипоказань до опікунства заявник не має, з правами та обов`язками опікуна ознайомлений. Водночас як правильно вказав суд першої інстанції, орган опіки та піклування при внесенні подання не з`ясував необхідності призначення опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме його племінника – заявника по справі ОСОБА_8 , зважаючи на те, що фактичний догляд за ОСОБА_3 здійснює саме ОСОБА_4 . Орган опіки та піклування також належним чином не мотивував свого подання з приводу цієї обставини з урахуванням наявності у недієздатного ОСОБА_3 інших осіб, з якими він перебуває у сімейних, родинних відносинах, які здатні здійснювати за ним догляд, зокрема його матері та рідних сестер, та які можуть бути опікунами. Останні хоча й зверталися до органу опіки та піклування із заявами, в яких висловили відмови бути опікунами ОСОБА_3 і не заперечували щоб його опікуном був племінник ОСОБА_1 , проте матеріали справи не містять жодних доказів про їх неможливість за станом здоров`я чи з інших причин здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 . Орган опіки та піклування також не з`ясував чи при здійсненні обов`язків опікуна щодо недієздатного заявник матиме можливість забезпечення постійного догляду, зважаючи на те, що він займається підприємницькою діяльністю.
Дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявником не доведено належними та допустимими доказами його фактичну можливість виконувати обов`язки опікуна над недієздатним дядьком ОСОБА_3 , який потребує стороннього догляду. Доцільність призначення вказаної особи, з огляду на наявність інших близьких родичів, зокрема, матері та рідних сестер, та наведених інших обставин, орган опіки та піклування не з`ясував, що у даному випадку вказує на відсутність достатніх підстав для призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного дядька. Заявником також не доведено неможливості інших членів сім`ї здійснювати за підопічним постійний догляд. 
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги представника заявника про те, що закон не наділяє суд правом оцінювати доцільність подання органу опіки, а лише зобов`язує перевірити його наявність та відповідність вимогам закону, не звільняє суд від обов`язку встановити чи призначення саме тієї чи іншої особи відповідатиме якнайкращим інтересам особи, над якою встановлюється опіка. У поданні орган опіки та піклування висловлює лише пропозиції про доцільність призначення опікуна, а тому суд не обмежений у з`ясуванні обставин щодо кола осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, та які переважно можуть бути призначені опікунами, а також ураховувати особисті стосунки між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. У цій справі подання органу опіки та піклування не містить жодної мотивації про наявність у недієздатного ОСОБА_3 його матері та рідних сестер, які можуть бути опікунами. Подання також не містить жодних відомостей про особисті стосунки між цими особами та підопічним, а також неможливість цих осіб виконувати обов`язки опікуна.
Отже, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду та зводяться до переоцінки доказів у справі.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: