Справа № 159/3862/25
Провадження № 2/159/96/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
05 березня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого - судді Денисюк Т.В.
з участю секретаря судового засідання - Пустової А.Ф.
позивача – ОСОБА_1 
представника позивача – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства,

у с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідача ОСОБА_3 батьком дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги мотивувала тим, що з 2022 року вона перебувала в близьких стосунках із відповідачем ОСОБА_3 . Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України відповідач долучився до військової служби. Під час відпусток останнього вони спільно проживали без реєстрації шлюбу. 22.05.2024 відповідач у присутності рідних з обох сторін освідчився, позивач вже була вагітна і вони планували одружитися. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , біологічним батьком якого є ОСОБА_3 , однак відповідач відмовився подати до органу РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено на підставі ст. 135 СК України. На сьогодні відповідач не надає матеріальної допомоги, дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. З метою захисту інтересів дитини позивач просила позов задовольнити.
12.06.2025 суд відкрив провадження у справі, на підставі частини четвертої статті 274 ЦПК України визначив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, ухвалою від 25.07.2025 витребував докази.
Належним чином повідомлений відповідач правом подати відзив на позов не скористався.
Ухвалою суду від 21.08.2025 у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, провадження у справі зупинене.
10.09.2025 суд надав експерту за його клопотанням дозвіл на повне або часткове використання (знищення) об`єктів дослідження, відібраних експертом під час проведення судової молекулярно-генетичної експертизи на підставі ухвали суду від 21.08.2025.
Відповідач ОСОБА_3 повідомлений про дату проведення судової експертизи завчасно (рекомендоване повідомлення №0610279183056, а.с.59)
16.12.2025 на адресу суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 21.08.2025, у зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_3 для відбору зразків букального епітелію 13.10.2025 до Волинського НДЕКЦ МВС.
Ухвалою від 24.12.2025 провадження у справі поновлене, призначене підготовче засідання.
12.01.2026 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до розгляду по суті. 
В судовому засіданні 12.02.2026 позивач та її представник адвокат Борщ О.І. позовні вимоги підтримали.
Позивач додатково вказала, що у 2022 році працювала разом із матір`ю відповідача в пекарні в м.Ковелі, саме вона познайомила її з ОСОБА_3 . Згодом відповідач був скерований для несення військової служби. Приблизно раз в місяць відповідач приїздив додому у відпустку, в цей час вони підтримували близькі стосунки, планували одружитися. Після поранення ОСОБА_3 перевели на службу до м.Львова. У травні 2024 року відповідач у присутності своєї матері, брата та матері позивачки зробив їй пропозицію, на той час вона була вже вагітна декілька тижнів. Після реабілітації відповідач продовжив військову службу та приблизно за два місці змінив до неї відношення. Зустрілися вони з відповідачем лише тоді, коли термін вагітності був 5 місяців. Відповідач планував бути присутнім на пологах, тому на його прохання позивач брала у пологовому будинку довідку про термін вагітності, проте через військові дії ОСОБА_3 лише по відео побачив народження сина. Після народження сина вона щодня відправляла відповідачу відео сина і його фотографії та очікувала на приїзд відповідача для проведення реєстрації народження дитини. ОСОБА_3 приїхав коли сину було вже 3 чи 4 місяці. На той час вона вже зареєструвала народження дитини в єдиний доступний для неї спосіб — на підставі ст.135 СК України. Проте просила відповідача подати заяву про визнання батьківства і змінити дані про батька. Відповідач разом із своєю мамою прийшли до відділу ДРАГСу, проте відмовилися від вчинення відповідних дій. Останній раз вона спілкувалася з відповідачем телефоном ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній вітав сина з днем народження. Оскільки відповідач після народження сина до тепер відмовляється визнати своє батьківство офіційно в органах ДРАЦС, просила суд визнати ОСОБА_3 батьком дитини — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В жодне судове засідання належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_3 не з`явився (рекомендовані повідомлення № 0610264101746, № 0610270826760, № R067068642253, № R067079790980, № R067102032796).
Враховуючи згоду позивача, керуючись статтею 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Заслухавши доводи сторони позивача, показання свідків, дослідивши письмові та інші докази, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 
Датою ухвалення рішення є 05.03.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим виконавчим комітетом Ковельської міської ради 02.01.2025, актовий запис №2. Батьком вказаний ОСОБА_6 , матір`ю — ОСОБА_1 (а.с.7).
З актового запису про народження №2 від 02.01.2025 вбачається, що відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені зі слів матері відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.42 зворот).
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення
Суд доходить висновку про задоволення позову з таких мотивів.
У ст. 51 Конституції України, частинах 2, 3 ст. 5 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
За приписами ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до цивільного процесуального законодавства.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.
Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 цього Кодексу (ст. 130 СК України).
Тлумачення ст. 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від цієї особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2020 у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19)). 
Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Основним доказом в даній категорії справ є висновок судово-генетичної експертизи. 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.04.2019 у справі «Міфсуд проти Мальти» («Mifsud v. Malta», заява № 62257/15) зазначено, що ДНК-тест це науковий метод, наявний (у той час на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.
21.08.2025 суд за клопотання сторони позивача призначив молекулярно-генетичну експертизу. Однак, судово-генетична експертиза не була проведена, оскільки, відповідач ОСОБА_3 для відбору біологічних зразків до експертної установи не з`явився.
Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Наведені норми процесуального закону дають підстави для висновку, що законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
У разі, коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (в залежності від того, хто зі сторін ухиляється, а також, яке значення має для них ця експертиза). 
Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 643/9245/18 та від 11.01.2023 у справі № 504/4181/17.
З матеріалів справи вбачається, що призначена судом експертиза не проведена через відсутність біологічного матеріалу відповідача, який не з`явився для відбору порівняльних зразків. Останній належним чином повідомлений про судовий процес щодо встановлення батьківства і про дату проведення судової експертизи. 
Суд, оцінивши процесуальну поведінку відповідача, вважає, що неявка відповідача ОСОБА_3 до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення зазначеної судової експертизи свідчить про свідоме ухилення відповідача від проведення експертизи, яка призначалась за клопотанням позивача саме для визнання факту батьківства або спростування цього факту, а також про небажання відповідача отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї.
Оскільки підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, ухилення відповідача від проходження судово-генетичної експертизи, дають суду підстави прийняти рішення виходячи із сукупності інших доказів.
Суд встановив, що сторони з 2022 року перебували у близьких стосунках.
Даний факт в судовому засіданні повідомила позивач, а також підтвердили допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Так, свідок ОСОБА_8 (мати позивачки) підтвердила доводи позивачки. Пояснила, що під час освідчення у травні 2024 року відповідач знав про вагітність ОСОБА_11 , визнавав батьківство, планував одруження. Під час пологів просив направити йому відео сина. При цьому в наступному не вчиняв жодних дій для реєстрації народження дитини за спільною заявою. Невизначена позиція відповідача змусила ОСОБА_11 подати заяву про реєстрацію народження дитини на підставі ст.135 СК України. За кілька місяців відповідач приїхав в м.Ковель, вони всі зустрілися в ДРАГСі, однак відповідач відмовився подавати заяву про визнання батьківства. 
Свідок ОСОБА_10 (сусід позивачки) в суді підтвердив, що позивач та ОСОБА_12 тривалий час проводили час разом за місцем проживання позивачки.
Свідок ОСОБА_7 повідомила, що особисто спілкувалася з ОСОБА_3 , останній знав про вагітність ОСОБА_11 та визнавав себе батьком дитини, розповідав про свої плани про одруження з позивачкою.
Аналогічні показання надала свідок ОСОБА_9 .
Показання свідків узгоджуються із наданими позивачем фотознімками спільного святкування родини позивача та відповідача у травні 2024 року події освідчення.
Враховуючи відсутність доказів зі сторони відповідача на спростування зазначених обставин, суд доходить висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову. 
Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
Відповідно до п.п. 20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно з п.2.13.1 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установленням неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до п.2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Враховуючи викладене, до актового запису про народження дитини необхідно внести зміни, зазначивши відповідача батьком дитини.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України).
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно з частиною першою статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19.
Так, при пред`явлені даного позову виконані вимоги ч.1 ст.134 ЦПК України, а саме до позовної заяви доданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
На підтвердження понесених витрат представник позивача надав договір про надання правничої допомоги від 01.06.2025, додаток до договору, ордер, копію свідоцтва адвоката, акт виконаних робіт, квитанцію про сплату послуг адвоката на загальну суму 5000 грн.
З наданих позивачем доказів вбачається, що професійна правнича допомога адвокатом була надана, вона є реальною та необхідною. Кошти реально адвокату сплачені, загальна сума витрат становить 5000 гривень.
Враховуючи відсутність заперечень зі сторони відповідача, приймаючи до уваги, що позов задоволений повністю, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 5000 гривень витрат на правничу допомогу.
Керуючись статтями 10, 12, 44, 76-81, 109, 137, 141, 146, 259, 263-268, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 2, 3, 5, 121, 125, 126, 128, 130, 135 Сімейного кодексу України, судовими 
у х в а л и в:

Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за №2 від 02.01.2025, вчиненого виконавчим комітетом Ковельської міської ради (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 02.01.2025), а саме у графі «Відомості про батька» вказати – « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України», виключити попередні відомості про батька « ОСОБА_6 ». 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійоксплаченого судового зборута 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повне судове рішення складене 05.03.2026.

Головуючий	Т. В. ДЕНИСЮК