Справа №345/7280/25 
Провадження № 2/345/497/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2026 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді – Юрчака Л.Б.
секретаря – Пилипів Н.П.
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Романів Оксани Павлівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, -
в с т а н о в и в:
Представник позивача - адвокат Романів О.П. звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. 
Позовні вимоги мотивує тим, що позивач, ОСОБА_1 , є спадкоємцем за заповітом свого батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 , які володіли житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 . Після смерті спадкодавців відкрилася спадщина, яку позивач фактично прийняв, однак не оформив свої права через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності. Відповідачі, на яких також поширюється право на частки у колишньому колгоспному дворі, письмово відмовилися від належних їм часток та не претендують на спадкове майно. Позивач посилається на чинне законодавство (Цивільний кодекс України ст. 317, 318, 319, 368, 1268–1270, ст. 328, 392, 1216, 1223, 1261–1265 ЦК; Закон України «Про власність»; погосподарську книгу Верхнянської сільської ради; технічний паспорт та інвентаризаційну довідку), що підтверджує його право на спадкове майно та відсутність прав у інших осіб на дану власність. На підставі вищезазначеного просить визнати за позивачем право власності на спадкове майно за заповітом у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.12.2025 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 не з`явилися, однак представник позивача ОСОБА_7 подала суду заяву, в якій зазначила, що просить розгляд справи провести без участі позивача та його представника, позовну заяву підтримують у повному обсязі та просять її задоволити, не заперечують щодо прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні.
У судове засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також не з`явилися, однак подали до суду заяви, згідно якої просять розглядати справу без їхньої участі, прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів і задоволити заяву позивача в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ч. 1 ст. 206 ЦПК передбачено право відповідача визнати позов.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Негівці Калуського району Івано-Франківської області та до дня смерті проживала у АДРЕСА_1 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
На випадок своєї смерті ОСОБА_6 зробила таке розпорядження: всі належні майнові права, а також все майно, що буде належати на день смерті, де б воно не знаходилось, із чого б не складалось, також все те, на що за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_1 – ІНФОРМАЦІЯ_4 . Цей заповіт посвідчений 15 січня 2018 року Ситник М.М. керуючим справами виконавчого комітету Верхнянської сільської ради та зареєстровано у реєстрі за №2
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були батьками ОСОБА_1 (далі – Позивач), що підтверджується свідоцтвом про його народження № НОМЕР_1 .
Після їх смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 . 
27 грудня 2022 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесюком П.В. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житловий будинок видане Негівською сільською радою Калуського району 21.03.1991 року зазначено, що він належить членам з колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_5 .
Згідно із записом в погосподарській книзі Верхнянської сільської ради станом на 15.04.1991 рік за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,, помер – ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла – ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 - син, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 – невістка, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_10 – онука, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_11 – онук.
Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 31 січня 1991 року, посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 дійсно належить членам колгоспного двору , головою якого – ОСОБА_5 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №5 від 16 січня 1991 року. Зазначений в цьому документі житловий будинок зареєстрований в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації за членами колгоспного двору, головою якого – ОСОБА_5 та записаний в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 256.
Згідно довідки Верхнянської сільської ради від 11.01.2022№11 повідомлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 це колишня АДРЕСА_1 .
З 15 квітня 1991 року був введений в дію Закон України «Про власність» в якому відбулося усуспільнення власності і власність колгоспного двору припинила своє існування.
Тому до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке існувало до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.
Так право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року проживали в ньому і брали участь у веденні спільного господарства. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних осіб.
В цьому випадку станом на 15.04.1991р. в колгоспному дворі згідно виписки з погосподарської книги проживали члени колгоспного двору в кількості 6 (шести) осіб, що підтверджується довідкою від 12.12.2025 №112/06-02 виданою Верхнянською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області. 
З введенням Закону України «Про власність» згідно ст.ст. 17,18 цього закону колгоспна власність будинковолодіння в АДРЕСА_1 , перетворилась у спільну сумісну власність всіх 6 (шести) осіб.
Згідно ст. 368 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
У відповідності до ст. 370 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.) частки у спільній сумісній власності є рівними, а згідно ст.. 369 Цивільного кодексу України (у редакції 1963р.) співвласники майна користуються ним спільно, а розпорядження майном здійснюється за згодою всіх співвласників. 
Та як згідно ст. 370 Цивільного кодексу України (у редакції 1963р.) частки є рівними, то у цьому випадку всім 6 (шістьом) власникам спільної сумісної власності, станом на 1991 рік належало по 1/6 частки будинку, а відтак ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , слід визначити по 1/6 частки будинковолодіння у праві спільної сумісної власності бувших членів колгоспного двору.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 належала 1/6 частки будинку.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у розмірі 1/6 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яку прийняла фактичним проживанням, однак не оформила своїх спадкових прав, дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та син ОСОБА_1 .
Після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 відкрилася спадщина також на 1/6 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яку прийняв позивач. 
З метою оформлення своїх спадкових прав позивачем замовлено технічну інвентаризацію та виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. 
Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, домоволодіння АДРЕСА_1 має наступні технічні характеристики: літ. А житловий будинок – загальна площа 82,7 кв.м., житлова площа - 55,3 кв.м.; літ. Б стайня – загальна площа 25,5 кв.м.; літ. В стодола - загальна площа – 33,8 кв.м.; літ. Г шопа – загальна площа 4,3 кв.м.; літ. Д вбиральня загальна площа 1,0 кв.м.; літ. Е шопа загальна площа 25,6 кв.м.; № 1 криниця – 10 мПг; №2 огорожа– 90,0 кв.м.; № 3 ворота – 6,0 кв.м.;
Інвентаризаційна вартість домоволодіння станом на 12.12.2025 року становить 268364,00 грн.
Через те, що спадкоємцю не видано свідоцтво про право власності на спадкове майно, вона не набуває прав власника, належного йому майна.
Відповідачі, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 не претендують на свої частки в колгоспному дворі та не претендують на спадщину про що ними повідомлено позивача. Тобто відповідачі не мають намірів набувати у власність частки у колгоспному дворі та спадкове майно.
Таким чином враховуючи той факт, що позивач прийняв спадщину, а відповідачі на спадкове майне не претендують та відмовляються від належної їм частки, то є усі підстави щодо визнання права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 в цілому.
Протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, позивач не заявив про відмову від спадщини, а звернувся із заявою про її прийняття.
Відповідно до ст. ст. 317, 318, 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. А відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Згідно ч. 3статті 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.
Оскільки, частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора з заявою про відмову від права власності на належні частки.
Відповідно до ст. 121 УК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) володіння користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Частиною 1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, оцінивши в сукупності зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим, а зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для їх задоволення.
На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 322, 328, 373, 392, 1218, 1220-1223, 1234-1236, 1268-1270, ч. 1 ст. 1274 ЦК України, та керуючись ст.ст. 200, 206, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Романів Оксани Павлівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом - задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на спадкове майно за заповітом, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 26.01.2026 року.

Головуючий: