ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 березня 2026 року справа №360/1637/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі № 360/1637/25 (головуючий суддя у І інстанції – Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 01.07.2025 № 262140006894 щодо відмови зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1979 по 28.02.1987 відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 28.02.1987 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, починаючи з 16.11.2021;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.197 по 28.02.1987, який зазначений в дипломі серії НОМЕР_1 від 28.02.1987, та призначити пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, починаючи з 16.11.2021.
В обґрунтування позову зазначила, що 26.01.2022 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням ГУ ПФУ в Луганській області від 02.02.2022 у призначенні пенсії було відмовлено.
На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 320/42304/23, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.05.1990 по 31.12.1997; період догляду за дитиною до 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 ; період навчання з 01.09.1982 по 05.02.1987 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, починаючи з 16.11.2021, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, ГУ ПФУ в Луганській області повторно розглянуто заяву та документи ОСОБА_1 , зараховано вищезазначені періоди, проте прийнято рішення від 01.07.2025 № 262140006894 про відмову в призначенні пенсії за віком на загальних умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та повідомлено позивача, що відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 28.02.1987, період навчання з 01.09.1979 по 05.02.1987 у Київському ордена Леніна політехнічному інституті складає більш ніж 7 років, що не відповідає загальноприйнятій тривалості та потребує уточнення підтверджуючою довідкою навчального закладу про періоди фактичного навчання за денною формою здобуття освіти.
Таке рішення відповідача є протиправним та таким, що порушує право позивача на належний соціальний захист.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 01.07.2025 № 262140006894 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 26.01.2022 та прийняти мотивоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 грн.
Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтування апеляційної скарги.
За повторним розглядом заяви позивача прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 01.07.2025 № 262140006894.
До страхового стажу не зараховано період навчання з 1979 року по 1982 рік згідно диплому № НОМЕР_2 , оскільки на дату первинного звернення до заяви від 26.01.2022 № 875 не була надана уточнююча довідка, так як період навчання 01.09.1979 по 05.02.1987 перебільшує нормативний термін навчання за денною формою.
Згідно заяви від 11.07.2025 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з урахуванням висновків суду щодо зарахування періодів стажу. Період навчання з 01.09.1979 по 26.11.1981, з 08.07.1982 по 29.07.1982, з 01.09.1982 по 28.02.1987 врахований відповідно до уточнюючої довідки, наданої до заяви від 11.07.2025. Оскільки уточнююча довідка надана після спливу трьох місяців з дня повідомлення про відмову в призначенні пенсії за заявою від 26.01.2022, то підстави для призначення пенсії згідно заяви від 26.01.2022 відсутні. Пенсію обчислено на підставі наданих документів та відповідно до норм чинного законодавства.
Позивачем та відповідачем – ГУ ПФУ в м. Києві рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача - ГУ ПФУ в Луганській області.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , 26.01.2022 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком.
Вищевказану заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 02.02.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 по справі № 320/42304/23 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 02.02.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.05.1990 по 31.12.1997; період догляду за дитиною до 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 ; період навчання з 01.09.1982 по 05.02.1987 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, починаючи з 16.11.2021, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. 
На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 по справі № 320/42304/23 ГУ ПФУ в Луганській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 26.01.2022, та рішенням від 01.07.2025 № 262140006894 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 28 років, який необхідний для призначення пенсії у віці 60 років.
В обґрунтування оскарженого рішення ГУ ПФУ в Луганській області послалося на те, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 320/42304/23 до страхового стажу зараховано періоди роботи з 15.05.1990 по 31.12.1997, навчання з 01.09.1982 по 05.02.1987 та догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 . За наданими документами та з урахуванням рішення суду страховий стаж складає 27 років 9 місяців 19 днів, який з 12.11.2007 по 31.12.2021 обчислено з урахуванням відомостей про сплату страхових внесків в Реєстрі.
Рішенням ГУ ПФУ в Луганській області від 01.07.2025 № 262140006894 зараховано до загального страхового стажу позивача період її навчання з 01.09.1982 по 05.02.1987.
При цьому обґрунтування того, з яких саме підстав відповідачем не зараховано до загального страхового стажу позивача періоди її навчання з 01.09.1979 по 31.08.1982 та з 06.02.1987 по 28.02.1987 вказане рішення не містить. Також відповідачем в спірному рішенні не зазначено, які саме періоди навчання позивача не зараховано до загального страхового стажу.
Дипломом від 28.02.1987 № 884867 підтверджується, що ОСОБА_1 в 1979 році вступила до Київського ордена Леніна політехнічного інституту і в 1987 році закінчила повний курс названого інституту за спеціальністю «хімічна технологія в`яжучих матеріалів» та присвоєно кваліфікацію «інженер - хімік - технолог».
Трудова книжка серії НОМЕР_4 від 21.07.1983 щодо спірних періодів навчання позивача містить такі записи:
- записи № 3, 4 - з 01.09.1982 по 28.02.1987 - навчання на денній формі у Київському ордені Леніна політехнічному інституті (наказ про прийняття №579с від 11.09.1982; наказ про звільнення №155/с від 28.02.1987).
Записи у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58.
Відповідно до свідоцтва про шлюб від 23.07.1990 № 320875 після укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 присвоєно прізвище « ОСОБА_4 ».
Довідкою Київського політехнічного інституту імені Ігоря Сікорського від 07.12.2023 № 1248, яка наявна в електронній пенсійній справі позивача, підтверджується, що ОСОБА_2 наказом по Комунарському гірничо-металургійному інституту № 129-ст від 20.08.1979 була зарахована з 01.09.1979 студенткою першого курсу електромашинобудівного факультету денної форми навчання. Наказом по Комунарському гірничо-металургійному інституту № 168-ст від 27.11.1981 студентці третього курсу електромашинобудівного факультету денної форми навчання ОСОБА_2 було надано з 27.11.1981 академічну відпустку за сімейними обставинами. Наказом по Комунарському гірничо-металургійному інституту № 113-ст від 08.07.1982 ОСОБА_2 , приступила до навчання з 08.07.1982 студенткою третього курсу електромашинобудівного факультету денної форми навчання після академічної відпустки за сімейними обставинами. Наказом по Комунарському гірничо-металургійному інституту № 138-ст від 29.07.1982 студентка третього курсу електромашинобудівного факультету денної форми навчання ОСОБА_2 була відрахована з інституту з 29.07.1982 у порядку переводу до Київського політехнічного інституту. Наказом по Київському політехнічному інституту № 579-с від 11.09.1982 ОСОБА_2 була зарахована з 01.09.1982 студенткою другого курсу хіміко-технологічного факультету денної форми навчання у порядку переводу з Комунарського гірничо-металургійного інституту. Наказом № 153-с від 28.02.1987 ОСОБА_2 була відрахована з інституту з 28.02.1987 в зв`язку із закінченням хіміко-технологічного факультету денної форми навчання.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що доданими до заяви про призначення пенсії документами та записами трудової книжки, підтверджується факт навчання позивача у спірні періоди, отже відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди її навчання з 01.09.1979 по 31.08.1982 та з 06.02.1987 по 28.02.1987.
Також суд першої інстанції зауважив, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до її загального страхового стажу період навчання з 01.09.1982 по 05.02.1987 є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на те, що спірним рішенням ГУ ПФУ в Луганській області на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/42304/23 до загального страхового стажу ОСОБА_1 вже зараховано вказані періоди навчання.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058).
Відповідно до положень статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. (абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058)
На підставі частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
На підставі статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок 637) , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).
Пунктом 17 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція № 58) встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Станом на час внесення спірних записів в трудову книжку позивача, зокрема, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція № 162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.
Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.
Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.
Судами встановлено, що згідно з дипломом від 28.02.1987 № 884867 ОСОБА_1 в 1979 році вступила до Київського ордена Леніна політехнічного інституту і в 1987 році закінчила повний курс названого інституту за спеціальністю «хімічна технологія в`яжучих матеріалів» та присвоєно кваліфікацію «інженер - хімік - технолог». 
Довідкою Київського політехнічного інституту імені Ігоря Сікорського від 07.12.2023 № 1248, підтверджується, що позивач наказом по Комунарському гірничо-металургійному інституту № 129-ст від 20.08.1979 була зарахована з 01.09.1979 студенткою першого курсу електромашинобудівного факультету денної форми навчання. Наказом по Комунарському гірничо-металургійному інституту № 168-ст від 27.11.1981 студентці третього курсу електромашинобудівного факультету денної форми навчання ОСОБА_2 було надано з 27.11.1981 академічну відпустку за сімейними обставинами. Наказом по Комунарському гірничо-металургійному інституту № 113-ст від 08.07.1982 ОСОБА_2 , приступила до навчання з 08.07.1982 студенткою третього курсу електромашинобудівного факультету денної форми навчання після академічної відпустки за сімейними обставинами. Наказом по Комунарському гірничо-металургійному інституту № 138-ст від 29.07.1982 студентка третього курсу електромашинобудівного факультету денної форми навчання ОСОБА_2 була відрахована з інституту з 29.07.1982 у порядку переводу до Київського політехнічного інституту. Наказом по Київському політехнічному інституту № 579-с від 11.09.1982 ОСОБА_2 була зарахована з 01.09.1982 студенткою другого курсу хіміко-технологічного факультету денної форми навчання у порядку переводу з Комунарського гірничо-металургійного інституту. Наказом № 153-с від 28.02.1987 ОСОБА_2 була відрахована з інституту з 28.02.1987 в зв`язку із закінченням хіміко-технологічного факультету денної форми навчання.
Записами у трудовій книжці позивача також підтверджується факт проходження позивачем навчання у період з 01.09.1982 по 28.02.1987, та працевлаштування за набутою професією, що у відповідності до вимог частини першої статті 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" є підставою для зарахування всього періоду навчання до загального страхового стажу.
Відтак, судами встановлено, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди її навчання з 01.09.1979 по 31.08.1982 та з 06.02.1987 по 28.02.1987.
Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому, зазначені відповідачем недоліки, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаних періодів роботи до стажу роботи позивача.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі 490/12392/16-а (провадження К/9901/2310/18) в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у органу Пенсійного фонду були відсутні підстави для незарахування до загального страхового стажу позивача періоду її навчання з 01.09.1979 по 31.08.1982 та з 06.02.1987 по 28.02.1987, а тому вказані періоди навчання повинні бути враховані до загального страхового стажу позивача.
Щодо посилання апелянта на необґрунтоване стягнення судом першої інстанції судового збору, суд зазначає наступне.
За ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, оскільки позовні вимоги задоволені, судом обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати понесені позивачем.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі № 360/1637/25 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі № 360/1637/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 05 березня 2026 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 05 березня 2026 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв