ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" березня 2026 р. Справа№ 910/2440/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Тищенко А.І. 
Кравчука Г.А. 

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.
за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 12.03.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Машинері"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 16.10.2025 (повний текст складено та підписано 3010.2025)
у справі №910/2440/25 (суддя Щербаков С.О.)
за позовом Приватного підприємства - фірми "Торгбуд-сервіс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Машинері"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"
про стягнення 3 001 791, 18 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємство - фірма "Торгбуд-сервіс" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал машинері" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 3 001 791, 18 грн, з яких: 928 177, 74 грн - основний борг, 1 614 871, 20 грн - неустойки, 138 326, 39 грн - 3 % річних та 320 415, 85 грн - інфляційних втрат. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.01.2022 між ТОВ "Юніверсал машинері" (продавець), ТОВ "ОТП Лізинг" (лізингодавець) та ПП-фірмою "Торгбуд-сервіс" (лізингоодержувач) було укладено договір купівлі-продажу № 12483-S від 19.01.2022, відповідно до якого відповідач зобов`язаний був продати, а лізингодавець купити для подальшої передачі у фінансовий лізинг позивачу (відповідно до договору фінансового лізингу № № 12483-SМЕ-LЕ від 19.01.2022) автобетонозмішувач ХСМG NXG3310DSNEMX - три одиниці. Як зазначає позивач, ним своєчасно та в повному обсязі було виконані взяті на себе зобов`язання щодо оплати за поставку товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ "ОТП Лізинг", яке в свою чергу перерахувало ці кошти відповідачу. Проте, ТОВ "ОТП Лізинг" свої зобов`язання щодо передачі позивачу об`єкта лізингу не виконало з підстав того, що відповідачем, як продавцем не було поставлено товар у визначений договором строк, як і не було повернуто отримані від ТОВ "ОТП Лізинг" грошові кошти у вигляді авансового платежу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 провадження у справі №910/2440/25 в частині стягнення 100 000, 00 грн основного боргу - закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, за відсутністю предмету спору.
Позовні вимоги задоволено частково. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Машинері" на користь Приватного підприємства - фірми "Торгбуд-сервіс" 654 288 грн 18 коп. - основного боргу, 613 918 грн 47 коп. - пені, 70 709 грн 27 коп. - 3 % річних, 264 909 грн 70 коп. - інфляційних втрат та 24 057 грн 39 коп. - судового збору.
В іншій частині позову - відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд дійшов висновку, що наразі у відповідача наявна заборгованість перед позивачем із повернення отриманих на підставі п.5.1.1 договору купівлі-продажу №12483-S коштів, яка складає 754 288, 18 грн, розрахована наступним чином 2 754 288, 18 грн - 2 000 000, 00 грн. Суд також дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі № 910/2440/25 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення коштів у розмірі 100 000, 00 грн, які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості після відкриття провадження у справі, за відсутністю предмету спору. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду та, відповідно, розміру нарахування пені, оскільки прострочення виконання зобов`язання з повернення коштів відбулося починаючи з 09.12.2023. Тож, за розрахунком суду обгрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 613 918,47 грн, яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за періоди: з 09.12.2023 по 31.01.2024 нараховані на суму 2 754 288, 18 грн, з 01.02.2024 по 01.08.2024 нараховані на суму 2 254 288, 18 грн, з 27.08.2024 по 16.12.2024 нараховані на суму 1 754 288, 18 грн та з 17.12.2024 по 18.02.2025 нараховані на суму 754 288, 18 грн, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.
Також, за розрахунком суду, обґрунтованою до стягнення є сума 3 % річних у розмірі 70 709, 27 грн, яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за періоди: з 09.12.2023 по 31.01.2024 нараховані на суму 2 754 288, 18 грн, з 01.02.2024 по 26.08.2024 нараховані на суму 2 254 288, 18 грн, з 27.08.2024 по 16.12.2024 нараховані на суму 1 754 288, 18 грн та з 17.12.2024 по 18.02.2025 нараховані на суму 754 288, 18 грн та сума інфляційних втрат у розмірі 264 909, 70 грн нараховані за періоди: з 09.12.2023 по 31.01.2024 нараховані на суму 2 754 288, 18 грн, з 01.02.2024 по 26.08.2024 нараховані на суму 2 254 288, 18 грн, з 27.08.2024 по 16.12.2024 нараховані на суму 1 754 288, 18 грн та з 17.12.2024 по 18.02.2025 нараховані на суму 754 288, 18 грн, а тому вимога в цій частині також підлягає частковому задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Машинері" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 16.10.2025 у справі №910/2440/25 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
В обгрунтування апеляційної скарги, апелянт стверджує, що висновки суду про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, сплачених за договором фінансового лізингу № 12483-SML-FL від 19.01.2022 року є помилковими, оскільки згідно зібраних матеріалів справи не вбачається того, що відповідачу сплачувалися кошти за договором фінансового лізингу № 12483-SML-FL від 19.01.2022 року. Також скаржник зазначає, що суд дійшов необгрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення неустойки. Крім того, скаржник наголошує, що оскільки у відповідача не виникає обов`язку повернення коштів сплачених за договором фінансового лізингу в силу відсутності їх сплати відповідачу, покладення на відповідача тягаря сплати неустойки та компенсації, передбаченої ч.2 ст. 625 ЦК України - є безпідставним.

Узагальнені доводи та заперечення учасників судового процесу

02.12.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Позивач наголошує, що наведені судом першої інстанції висновки грунтуються на нормах чинного законодавства України, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідають правовим висновкам Верховного Суду. В свою чергу доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують, що вказує на відсутність підстав для її задоволення.
Також позивач зазначає, що попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції складає 50 000,00 грн.
03.12.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій останній заперечив доводи, викладені в ній та підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2025 апеляційну скаргу у справі №910/2440/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Машинері" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/2440/25.Судове засідання призначено на 20.01.2026.
02.12.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про вступ у справу як представника.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/2440/25.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.01.2026, справу №910/2440/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробено Г.П. (головуючий), судді: Тищенко А.І., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 колегія суддів постановила здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Машинері" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/2440/25, колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач) судді Кравчук Г.А., Тищенко А.І., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.02.2026.
У судовому засіданні 11.02.2026 оголошено перерву до 12.03.2026.
У судовому засіданні 12.03.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників судового процесу

У судове засідання 12.03.2026 з`явились представники позивача та відповідача, які надали свої пояснення. Представник птретьої особи в судове засідання не з`явивився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом доставки процесуальних документів до Електронного кабінету, що підтверджується довідкою від 09.03.2026.
Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення третьої особи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Машинері" за відсутності представника третьої особи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

19.01.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Машинері" (далі - продавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (далі - покупець/лізингодавець) та Приватним підприємством - фірма "Торгбуд-сервіс" (далі - лізингоодержувач) укладено договір купівлі-продажу №12483-S, умовами якого передбачено, що продавець зобов?язаний продати, а Лізингодавець зобов?язаний купити для подальшої передачі у фінансовий лізинг Лізингоодержувачу (відповідно до Договору фінансового лізингу № 12483-SМЕ-LЕ від 19.01.2022 - надалі "договір фінансового лізингу"): Автобетонозмішувач XCMG NXG3310D5NEMX - 3 (три) одиниці, надалі іменоване "Об?єкт Лізингу" або "Товар", в цілому та відповідно як окремі його складові, зазначені в Додатку № 1 "Специфікація" до цього Договору, яка може бути складена повністю або частково російською мовою.
Відповідно до п. 1.2. договору, продавець відповідає перед лізингоодержувачем і, у деяких випадках, перед покупцем, за невиконання будь-яких зобов`язань щодо якості, комплектності, стану об`єкта лізингу, його доставки, поставки, заміни, монтажу, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог і т.ін.
Зобов?язання Покупця перед Продавцем виникають після перерахування Лізингоодержувачем Покупцю Першого лізингового платежу та вартості послуг за організацію фінансування за Договором фінансового лізингу (п. 1.3. договору).
Згідно п. 2.1. договору, ціна Об?єкта Лізингу, що постачається за цим Договором 7 913 996, 40 гривень, в т.ч. ПДВ 20%, що становить 276 000,00 Доларів США, розрахованим за курсом 28,6739 гривень за 1 Долар США (надалі - "Загальна Ціна") на день, який передує дню підписання Договору, що складається з загальної ціни Об`єкта Лізингу, відповідно до Додатку №1 "Специфікація" до цього Договору. Зазначена в цьому пункті Договору загальна вартість Об?єкта лізингу не є остаточною і може змінюватися залежно від зміни ринкового курсу продажу Долару США відповідно до п.2.2. Договору. Остаточна вартість об`єкта Лізингу зазначається у видатковій накладній.
За умовами п. 3.2. договору, строк поставки об`єкта лізингу до 20.04.2022 року за умови отримання оплати платежів, передбаченого п. 5.1.1.цього договору. Продавець зобов`язаний письмово повідомити лізингоодержувача та покупця не пізніше ніж за 3 робочі дні до дати фактичної поставки об`єкта лізингу про дату його поставки.
Відповідно до п. 5.1. договору, оплата об?єкта Лізингу повинна бути здійснена Покупцем Продавцю на наступних умовах: 
5.1.1. Перший платіж 35% від Загальної ціни, у розмірі гривневого еквівалента 96 600,00 Доларів США, що на день підписання Договору складає 2 769 898, 74 гривень, що розраховується за міжбанківським курсом продажу Долару США на МВР (див. п. 2.2.) визначеним на першу доступну дату, що передує дню оплати та здійснюється в національній валюті України Покупцем протягом 3 Робочих днів після отримання Покупцем від Лізингоодержувача першого лізингового платежу та вартості послуг за організацію фінансування за Договором фінансового лізингу № 12483-SME-FL від "19" січня 2022 року.
5.1.2. Другий платіж у розмірі 65% від Загальної ціни, у розмірі гривневого еквіваленту 179 400,00 Доларів США, що на день підписання Договору складає 5 144 097, 66 гривень. Оплата здійснюється в національній валюті - гривні України, що розраховується за міжбанківським курсом продажу Долару США на МВР (див. п. 2.2.) визначеним на дату, що передує дню відвантаження (підписанню Акту приймання-передачі), та здійснюється Покупцем протягом 5 (п?яти) робочих днів після підписання акту приймання-передачі та отримання Покупцем видаткової накладної та реєстрації та податкової накладної та реєстрації Товару в сервісному центрі МВС України.
Цей договір набуває чинності з дати його належного підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань, якщо інше не встановлено цим договором (п. 12.1. договору).
Додатком № 1 до договору купівлі-продажу №12483-S від 19.01.2022 є специфікація, в якій зазначено найменування об`єкта лізингу - Автобетонозмішувач XCMG NXG3310D5NEMX, кількість - 3, загальна вартість - 7 913 996, 40 грн.
Крім того, 19.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (далі - лізингодавець) та Приватним підприємством - фірма "Торгбуд-сервіс" (далі - лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № № 12483-SМЕ-LЕ, відповідно до якого об`єкт лізингу - Автобетонозмішувач XCMG NXG3310D5NEMX, 3 одиниці.
Строк лізингу - 36 місяців (п. 6 договору).
Місце передачі об`єкта лізингу - згідно з договором купівлі-продажу №12483-S від 19.01.2022 (п. 7 договору).
Дата передачі об`єкта лізингу - протягом 5 робочих днів з дати отримання об`єкта лізингу лізингодавцем від продавця (п.8 договору).
Загальна вартість об`єкта лізингу - на момент укладення договору становить - 7 913 996, 40 грн. (п. 10 договору).
Відповідно до п. 11 договору (Індивідуальна частина), Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю Лізингові Платежі, а також вартість послуг за організацію фінансування, відповідно до Загальних Умов та Графіку, наведеному у Розділі 3 індивідуальної частини Договору. Всі такі платежі виконуються в розмірі та у Дату Платежу, а також у спосіб та на умовах вказаних для відповідного платежу у Загальних Умовах, Графіку, рахунках виставлених Лізингодавцем та інших Документах Лізингу, в залежності від випадку, та з урахування змін, що можуть відбуватись відповідно до положень Документів лізингу. Сплачений Лізингоодержувачем Перший Лізинговий Платіж та вартість послуг за організацію фінансування не підлягають поверненню, якщо інше не передбачено цим Договором або не буде погоджено Сторонами.
09.02.2022 згідно з виставленими Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" рахунками на оплату № 7510 від 08.02.2022 року на суму 158 279,00 грн та № 7509 від 08.02.2022 року на суму 2 769 898,74 грн Приватне підприємство - фірма "Торгбуд-Сервіс" платіжним дорученням № 8004 від 09.02.2022 перерахувало кошти в сумі 158 279,00 грн за послуги з організації фінансування за договором № 12483-SME-FL від 19.01.2022 та платіжним дорученням № 8003 від 09.02.2022 року - 2 769 898,74 грн авансовий платіж відшкодування частини вартості об`єкту лізингу згідно із графіком № 1 до договору № 12483-SME-FL від 19.01.2022.
Відповідно до п. 8 договору лізингу лізингодавець зобов`язаний передати лізингоодержувачу об`єкт лізингу протягом 5 робочих днів з дати отримання об`єкта лізингу лізингодавцем від продавця.
Проте, як зазначає позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" зобов`язання з передачі об`єта лізингу не виконано.
Тож, позивачем було надіслано на адресу ТОВ "ОТП Лізинг" лист № 11 від 10.02.2022, в якому позивач просив третю особу повернути залишок невикористаних коштів у сумі 2 928 177, 74 грн. 
В свою чергу, листом № 108/03/23-0 від 17.03.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" повідомило позивачу, що Товариство здійснило оплату Продавцю (ТОВ "Юніверсал Машинері") у відповідності до п. 5.1.1. Договору купівлі-продажу. Проте, продавцем не було виконано обов?язку щодо поставки товару у визначені строки. У зв?язку з чим та у відповідності до Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавцем повідомлено про відмову від договору в односторонньому порядку. 
Вказаний лист, як зазначає позивач отримано ним 23.03.2023, у зв`язку з чим відповідно до положень Закону України "Про фінансовий лізинг" 28.03.2023 позивачу мали бути повернуті відповідачем грошові кошти, сплачені за вказаним вище договором.
Проте, кошти позивачу не було повернуто у визначеному чинним законодавством порядку та строки, зокрема відповідно до ст. 17 Закону України "Про фінансовий лізниг". Тож, з метою досудового врегулювання спору позивач зазначав, що неодноразово звертався до відповідача та третьої особи з вимогами про повернення коштів.
У відповідь на вимогу позивача листом № 712/12/23-ю від 12.12.2023 ТОВ "ОТП Лізинг" повідомило позивача про те, що поверне авансовий платіж одразу після отримання коштів від ТОВ "Юніверсал Машинері". Проте, наразі ТОВ "Юніверсал Машинері" кошти не повернуло, у зв`язку з чим ТОВ "ОТП Лізинг" направило йому вимогу про розірвання договору купівлі-продажу № 12483-S від 19.01.2022 року.
Враховуючи, що зобов`язання щодо передачі позивачу об`єкта лізингу за договором фінансового лізингу № 12483-SME-FL від 19.01.2022 року не були виконані, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "ОТП Лізинг" про стягнення з ТОВ "ОТП Лізинг" сплаченого авансового платежу у розмір 2 769 898,74 грн., а також коштів за послуги з організації фінансування у розмірі 158 279,00 грн. Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 971 012,15 грн., 3% річних у розмірі 67 867,57 грн. та інфляційні у розмірі 37 662,17 грн.
Позивач зазначає, що ним було сплачено за договором фінансового лізингу грошові кошти в сумі 2 928 177,74 грн (2 769 898,74 грн+158 279,00 грн).
Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "Юніверсал Машинері" було повернуто ТОВ "ОТП Лізинг" грошові кошти у загальній сумі 2 000 000, 00 грн, згідно платіжних інструкцій № 461 від 31.01.2024, № 622 від 23.08.2024, № 665 від 13.12.2024 та № 4002594617від 01.02.2024.
В свою чергу, позивачем було отримано від ТОВ "ОТП "Лізинг" в рахунок повернення коштів за договором наступні платежі:
- 01.02.2024 - 500 000,00 грн;
- 26.08.2024 - 500 000,00 грн;
- 16.12.2024 - 1 000 000,00 грн.
Позивач зазначає, що частково заборгованість була сплачена під час розгляду справи № 910/860/24 за позовом Приватного підприємства - фірма "Торгбуд-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Машинері" про стягнення грошових коштів.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі № 910/860/24 закрито провадження у справі № 910/860/24 в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 500 000,00 грн., у зв`язку з відсутністю предмета спору. Позов Приватного підприємства - фірма "Торгбуд-Сервіс" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" на користь Приватного підприємства - фірма "Торгбуд-Сервіс" грошові кошти: основного боргу - 2 268 898, 74 грн., пені - 706 452, 96 грн, 3% річних - 67 626,90 грн, інфляційних - 37 662,17 грн та судовий збір - 53 724,61 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Проте, постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 у справі № 910/860/24 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі № 910/860/24 задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі № 910/860/24 скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства - фірма "Торгбуд-Сервіс" відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції було зазначено про те, що позивач є стороною договору купівлі-продажу, а згідно із п. 1.2. продавець несе відповідальність перед позивачем за виконання умов договору купівлі- продажу, відповідно позивач не позбавлений права звертатись самостійно до продавця, в тому числі, і в рамках судового захисту щодо повернення сплаченого авансового платежу. Також, колегія суддів зазначила, що позивач звертаючись з даним позовом, фактично хоче перекласти тягар з повернення авансового платежу на ТОВ "ОТП Лізинг", незважаючи на встановлений ст. 17 ЗУ "Про фінансовий лізинг" алгоритм повернення таких коштів, враховуючи те, що матеріалами справи встановлено та не заперечується самим скаржником, що авансовий платіж перераховано відповідачем на користь третьої особи.
Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань не було поставлено об`єкт лізину, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 928 177, 74 грн (2 928 177,74 грн. - 2 000 000, 00 грн), які були сплачені позивачем за договором фінансового лізингу. 
Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 614 871, 20 грн - пені за період з 29.03.2023 по 18.02.2025, 138 326, 39 грн - 3 % річних за період з 29.03.2023 по 18.02.2025 та 320 415, 85 грн - інфляційних втрат за період з 29.03.2023 по 18.02.2025. 

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані позивачем і відповідачем пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
Рішення суду першої інстанції від 16.10.2036 оскаржується відповідачем лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ТОВ "Юніверсал Машинері" на користь ПП - фірми "Торгбуд-сервіс" 654 288 грн 18 коп. - основного боргу, 613 918 грн 47 коп. - пені, 70 709 грн 27 коп. - 3 % річних, 264 909 грн 70 коп. - інфляційних втрат.
В частині закриття провадження у справі щодо стягнення 100 000, 00 грн основного боргу та в частині незадоволених позовних вимог, рішення суду не оскаржується, а тому, з огляду на положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.
Згідно з ч.1 ст.806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
У даних правовідносинах договір лізингу є договором непрямого лізингу, у якому сторони прямо обумовили (п.4.3 договору фінансового лізингу), що лізингоодержувач запевнив, що на власний ризик обирає об`єкт лізингу та продавця об`єкта лізингу, у якого банк придбав/зобов`язується придбати майно. Продавцем об`єкту лізингу є особа, зазначена в індивідуальній частині договору.
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України).
Це означає, що основні положення про найм (оренду) поширюються на договір лізингу, а загальні положення купівлі-продажу на відносини, пов`язані з лізингом, зокрема, на відносини між лізингоодержувачем та лізингодавцем; лізингодавцем та постачальником майна; лізингоодержувачем та постачальником майна. Однак, ці положення застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законом. Закон може встановити інші правила щодо договору лізингу та відносини, пов`язані з лізингом.
Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародних стандартів у цій сфері визначає Закон України від 4 лютого 2021 року № 1201-IX "Про фінансовий лізинг".
Відповідно до цього Закону відносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем, що виникають на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених законами України з питань регулювання діяльності з надання фінансових послуг, цим Законом та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами. Відносини, що виникають між лізингодавцем та продавцем (постачальником) у зв`язку з набуттям лізингодавцем у власність об`єкта фінансового лізингу для подальшої передачі цього об`єкта лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом (стаття 3).
За загальними положеннями про купівлю-продаж продавець зобов`язаний передати покупцеві майно, що відповідає умовам договору купівлі-продажу. А частина друга статті 693 ЦК України встановлює, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Отже, за загальним правилом у правовідносинах, пов`язаних з купівлею -продажем, право вимагати повернення суми попередньої оплати від продавця має покупець, якщо має місце прострочення поставки товару.
У статті 808 Цивільного кодексу України визначено, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов`язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).
Аналогічні положення закріплені у статті 8 Закону України від 4 лютого 2021 року № 1201-IX "Про фінансовий лізинг".
Договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі (частина перша статті 636 ЦК України).
Отже, у випадку непрямого лізингу, коли лізингодавець не є продавцем об`єкта лізингу, договір купівлі-продажу між лізингодавцем та продавцем є договором на користь третьої особи - лізингоодержувача, перед яким продавець (постачальник) несе відповідальність за порушення зобов`язання щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Аналогічний підхід застосовано і в Конвенції про міжнародний фінансовий лізинг, відповідно до якої обов`язки постачальника за договором поставки також стосуються лізингоодержувача, як це було б, якби лізингоодержувач був стороною цього договору і якби обладнання необхідно було постачати безпосередньо лізингоодержувачеві. Однак постачальник не несе відповідальності перед лізингодавцем та лізингоодержувачем за один і той самий збиток (частина перша статті 10).
З укладеного сторонами договору лізингу вбачається, що лізингодавець не несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення продавцем строків постачання (передачі) майна. І лізингоодержувачу надано право прямо пред`являти продавцю вимоги, що випливають із договору купівлі-продажу майна, в тому числі повернення майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" у разі прострочення передачі об`єкта фінансового лізингу від продавця (постачальника) лізингодавцю більш як на 30 календарних днів та за умови, що договором купівлі-продажу (поставки) не передбачено інший строк, лізингодавець має право відмовитися від договору поставки та договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це продавця (постачальника) та лізингоодержувача.
У разі якщо лізингодавець скористався своїм правом односторонньої відмови від договору купівлі-продажу (поставки) та договору фінансового лізингу, такі договори вважаються розірваними з дати, зазначеної лізингодавцем у повідомленні про таку відмову, але не раніше дня отримання повідомлення продавцем (постачальником) та лізингоодержувачем.
У такому разі сторони звільняються від будь-яких зобов`язань за такими договорами, у тому числі зобов`язань щодо сплати будь-яких платежів у зв`язку з відмовою від договору фінансового лізингу, а всі кошти (зокрема авансовий платіж), сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу, підлягають поверненню лізингодавцем не пізніше трьох робочих днів з дня надсилання ним повідомлення про відмову від договору.
У разі якщо лізингодавець використав кошти, отримані від лізингоодержувача, для сплати продавцю (постачальнику) за об`єкт фінансового лізингу, такий лізингодавець повинен повернути лізингоодержувачу зазначені кошти протягом трьох робочих днів з дня отримання ним коштів від продавця (постачальника), який зобов`язаний повернути кошти лізингодавцю протягом трьох робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову лізингодавця від договору.
При цьому, відповідно до чітко встановленого порядку дій, визначеного у ч. 2 ст. 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" обов`язок лізингодавця повернути кошти лізингоодержувачу, які були сплачені постачальнику, виникає після повернення таких коштів постачальником. Тобто, Закон встановлює похідний обов`язок лізингодавця повернути кошти лізингоодержувачу, якщо ці кошти були сплачені постачальнику.
Верховний Суд у своїй постанові від 07.11.2023 у справі № 910/12284/22, позиція у якій є подібною, оскільки ч.1 і ч. 2 ст. 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачають однакові наслідки для лізинігодавця, щодо повернення коштів лізингоодержувачу, якщо такі кошти були сплачені постачальнику, вказує про похідний обов`язок лізингодавця повернути кошти, які були сплачені постачальнику, а саме - протягом трьох днів, після повернення коштів від постачальника.
Так, Верховний Суд зауважує, що у правовідносинах, які виникають з договору непрямого лізингу, лізингоодержувач має право вимагати від продавця виконання його зобов`язань за договором купівлі-продажу, навіть якщо безпосередньо не є стороною такого договором;
у справі, що переглядається, наявність у лізингоодержувача права звернутися з вимогою до продавця про повернення авансового платежу прямо передбачено у пункті 7.1.2 договору лізингу, який недійсним не визнавався;
у разі, якщо лізингодавець не отримав від продавця об`єкт лізингу, а вже перерахував продавцю кошти, отримані від лізингоодержувача, то відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 4 лютого 2021 року № 1201-IX "Про фінансовий лізинг" лізингодавець повинен повернути лізингоодержувачу всі гроші, сплачені ним за договором, протягом трьох робочих днів після того як продавець поверне лізингодавцю гроші. Тобто виникнення у лізингодавця зобов`язання стосовно лізингоодержувача обумовлено (пов`язано) з фактом повернення коштів лізингодавцю продавцем (постачальником), якого обрав лізингоодержувач. У такому разі права лізингоодержувача не порушуються, оскільки він має можливість реалізувати право на позов до постачальника, який прострочив поставку товару;
у розумінні статей 530, 612 ЦК України у системному взаємозв`язку з нормами частини першої статті 17 Закону України від 4 лютого 2021 року № 1201-IX "Про фінансовий лізинг" лізингодавець вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання перед лізингоодержувачем щодо повернення авансового платежу, що обумовлює право останнього вимагати повернення авансового платежу від лізингодавця, якщо він отримав кошти від продавця, повідомленого про односторонню відмову від договору фінансового лізингу, але не виконав свій обов`язок і не повернув їх у триденний строк лізингоодержувачу. У такому разі лізингоодержувач має право вимагати повернення авансового платежу від лізингодавця. Лізингоодержувач має таке право також, якщо прострочення передачі об`єкта фінансового лізингу є наслідком порушення лізингодавцем своїх обов`язків за договором.
Таким чином, правові норми, закріплені у абзаці четвертому ч. 2, є спеціальними, що підлягають переважному застосуванню. Тобто, враховуючи пряму норму, визначену у статті 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" та позицію Верховного Суду, якщо лізингодавець використав кошти, отримані від лізингоодержувача, для сплати продавцю (постачальнику) за об`єкт фінансового лізингу, і об`єкт фінансового лізингу не передано лізингодавцю продавцем (постачальником) строк настання обов`язку лізингодавця обумовлений (пов`язаний) з поверненням коштів лізингодавцю продавцем (постачальником). Зокрема, лізингодавець повинен виконати такий обов`язок у триденний строк, з дня повернення коштів лізингодавцю продавцем (постачальником).
Судом вище встановлено, що 19.01.2022 між ТОВ "Юніверсал Машинері" (продавець), ТОВ "ОТП Лізинг" (покупець/лізингодавець) та Приватним підприємством - фірма "Торгбуд-сервіс" (лізингоодержувач) було укладено договір купівлі-продажу №12483-S, відповідно до якого продавець зобов?язаний продати, а Лізингодавець зобов?язаний купити для подальшої передачі у фінансовий лізинг Лізингоодержувачу (відповідно до Договору фінансового лізингу № 12483-SМЕ-LЕ від 19.01.2022 - надалі "договір фінансового лізингу"): Автобетонозмішувач XCMG NXG3310D5NEMX - 3 (три) одиниці, в цілому та відповідно як окремі його складові, зазначені в Додатку № 1 "Специфікація" до цього Договору.
Так, 09.02.2022 згідно з виставленими ТОВ "ОТП Лізинг" рахунками на оплату № 7510 від 08.02.2022 року на суму 158 279,00 грн та № 7509 від 08.02.2022 року на суму 2 769 898,74 грн ПП - фірма "Торгбуд-Сервіс" платіжним дорученням № 8004 від 09.02.2022 перерахувало кошти в сумі 158 279,00 грн за послуги з організації фінансування за договором № 12483-SME-FL від 19.01.2022 та платіжним дорученням № 8003 від 09.02.2022 року - 2 769 898,74 грн авансовий платіж відшкодування частини вартості об`єкту лізингу згідно із графіком № 1 до договору № 12483-SME-FL від 19.01.2022.
Таким чином, позивачем було сплачено за договором фінансового лізингу грошові кошти в сумі 2 928 177,74 грн (2 769 898,74 грн+158 279,00 грн).
Проте, ТОВ "ОТП Лізинг" зобов`язання з передачі об`єта лізингу не було виконано, у зв`язку з чим позивачем направлялась на адресу відповідача та третьої особи вимога про повернення коштів б/н від 27.11.2023, в якій позивач вимагав у ТОВ "ОТП Лізинг" та ТОВ "Юніверсал Машинері" повернути сплачені за договором кошти у сумі 2 928 174, 74 грн.
Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Враховуючи терміни поштового перебігу відправлень по місту Києву, які згідно п.1 глави ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 № 958 становлять 3 дні, суд першої інстанції обгрунтовано виснував, що відповідач мав отримати лист-вимогу 01.12.2023 та з урахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК України повернути кошти у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, тобто до 08.12.2023 включно.
Матеріалами справи підтверджується, що у період з 31.01.2024 по 13.12.2024 ТОВ "Юніверсал Машинері" було повернуто ТОВ "ОТП Лізинг" грошові кошти у загальній сумі 2 000 000, 00 грн, згідно платіжних інструкцій № 461 від 31.01.2024, № 622 від 23.08.2024, № 665 від 13.12.2024 та № 4002594617 від 01.02.2024, які в свою чергу, були перераховані ТОВ "ОТП "Лізинг" позивачу у загальному розмірі 2 000 000, 00 грн, у зв`язку з чим позивач стверджує, що заборгованість відповідача становить 928 177, 74 грн.
Разом з цим, з матеріалів справи слідує, що ТОВ "ОТП "Лізинг" було перераховано на користь відповідача (ТОВ "Юніверсал Машинері") грошові кошти у сумі 2 754 288, 18 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 7935 від 16.02.2022. 
При цьому, у зв`язку із припиненням дії договору, відповідачем на рахунок третьої особи були повернуті грошові кошти у розмірі 2 000 000,00 грн.
Крім того, грошові кошти у розмірі 158 279,00 грн були сплачені позивачем саме на користь третьої особи (ТОВ "ОТП "Лізинг") на виконання умов договору фінансового лізингу № 12483-SМЕ-LЕ від 19.01.2022 за послуги з організації фінансування, тобто такі кошти не були перераховані відповідачу (ТОВ "Юніверсал Машинері"), не перебували у його володінні, відтак у відповідача відсутній обов`язок із повернення цих коштів, які не були зараховані на його рахунок.
Тобто, безпосередньо відповідачем від ТОВ "ОТП "Лізинг" були отримані кошти саме у розмірі 2 754 288,18 грн, а не у сумі 2 769 898,74 грн та кошти у розмірі 158 279,00 грн були сплачені за послуги третьої особи та на рахунку відповідача такі кошти не обліковувалися, а тому суд вважає безпідставним вирахування заборгованості відповідача виходячи із суми 2 928 177,74 грн (2 769 898,74 грн+158 279,00 грн).
Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем із повернення отриманих на підставі п. 5.1.1 договору купівлі-продажу №12483-S коштів, яка складає 754 288,18 грн, розрахована наступним чином 2 754 288,18 грн - 2 000 000,00 грн.
За наведеного вище, беручи до уваги висновки місцевого господарського суду про наявність підстав для закриття провадження у справі № 910/2440/25 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині стягнення коштів у розмірі 100 000, 00 грн, які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості після відкриття провадження у справі, за відсутністю предмету спору, неповернутими відповідачем позивачу залишились кошти у розмірі 654 288, 18 грн.
Щодо посилань апелянта на наявність форс-мажорних обставин, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Узагальнюючими обставинами непереборної сили є їх об`єктивна і абсолютна дія, яка розповсюджується на невизначене коло осіб та неможливість передбачення та відвернення цих обставин. До таких обставин відносяться перш за все природні та техногенні явища катастрофічного характеру (землетрус, повінь, пожежі тощо), а також соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо).
Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).
Частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Виходячи з аналізу статті 617 Цивільного кодексу України звільнення сторони від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажору) відбувається за умови, якщо дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань.
Разом з тим, при вирішенні питання щодо впливу обставин непереборної сили має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.
Так, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і під час їх виникнення сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Також доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17.
Також Верховний Суд у своїй практиці неодноразово підкреслював, що сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом існування таких обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не зобов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат Торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та в сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18). Адже визнання сертифіката Торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
Пунктом 9.1 договору №12483-S погоджено, що будь-яка зі сторін звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань внаслідок обставин непереборної сили, які виникли після укладення цього договору і які сторони не могли ні передбачити, ні вжити запобіжних заходів щодо них. Під обставинами непереборної сили маються на увазі виключно стихійні лиха, війни та воєнні дії та які підтврджені згідно з п. 9.2 цього договору. 
Про виникнення або припинення обставин непереборної сили, визначених п. 9.1 цього договору, сторона, яка неспроможна виконати свої зобов`язання, має проінформувати інші сторони протягом 5 днів з дати виникнення таких обставин. До зазначеного повідомлення повинен бути доданий офіційний документ відповідної Торогово-промислової палати України (п. 9.2 договору).
Разом з цим, докази повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин у строк визначений умовами договору, як і відповідні документи, які видаються органами ТПП України, що засвідчують обставини непереборної сили, матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.
За наведених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те , що відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, які відповідно до умов договору, а також статті 617 ЦК України та статті 218 ГК України звільняють його від відповідальності за порушення його умов.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 654 288, 18 грн.
Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 614 871, 20 грн пені, нарахованої за період з 29.03.2023 по 18.02.2025.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.
Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про фінансовий лізинг", якщо лізингодавець та/або продавець (постачальник) не виконує обов`язку щодо повернення коштів (зокрема авансового платежу) у встановлений частинами першою та другою цієї статті строк, лізингоодержувач має право вимагати від відповідної сторони сплати неустойки (пені) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у періоді прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення.
Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, що за розрахунком суду становить 613 918, 47 грн, яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за періоди: з 09.12.2023 по 31.01.2024 нараховані на суму 2 754 288, 18 грн, з 01.02.2024 по 01.08.2024 нараховані на суму 2 254 288, 18 грн, з 27.08.2024 по 16.12.2024 нараховані на суму 1 754 288, 18 грн та з 17.12.2024 по 18.02.2025 нараховані на суму 754 288, 18 грн.
Стосовно доводів скаржника, наведених в апеляційній скарзі про необгрунтовану відмову суду першої інстанції у зменшенні неустойки, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).
Дійшовши наведеного висновку щодо підстав та умов зменшення судом штрафних санкцій, що підлягає стягненню за порушення господарського (договірного) зобов`язання за правилами частини третьої статті 551 ЦК України, щодо індивідуальності як у обставинах, якими обумовлені підстави та розмір нарахованої пені у відповідних правовідносинах, так і у обставинах, якими обґрунтовується та обумовлюється зменшення штрафних санкцій у цих правовідносинах, відповідно, відсутність єдиних критеріїв при вирішенні питання щодо підстав і міри зменшення штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру пені у спірних правовідносинах.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 138 326, 39 грн 3 % річних та 320 415, 85 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 29.03.2023 по 18.02.2025, колегія суддів зазначає таке.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд першої інстанції встановивши, що відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що обгрунтованою до стягнення є сума 3% річних у розмірі 70 709, 27 грн, яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за періоди: з 09.12.2023 по 31.01.2024 нараховані на суму 2 754 288, 18 грн, з 01.02.2024 по 26.08.2024 нараховані на суму 2 254 288, 18 грн, з 27.08.2024 по 16.12.2024 нараховані на суму 1 754 288, 18 грн та з 17.12.2024 по 18.02.2025 нараховані на суму 754 288, 18 грн та сума інфляційних втрат у розмірі 264 909, 70 грн нараховані за періоди: з 09.12.2023 по 31.01.2024 нараховані на суму 2 754 288, 18 грн, з 01.02.2024 по 26.08.2024 нараховані на суму 2 254 288, 18 грн, з 27.08.2024 по 16.12.2024 нараховані на суму 1 754 288, 18 грн та з 17.12.2024 по 18.02.2025 нараховані на суму 754 288, 18 грн.
Таким чином, дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та ухвалив законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.
Викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони грунтуються на власному тлумаченні скаржником норм чинного законодаства у сфері спірних правовідносин, зводяться виключно до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Машинері".
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 16.10.2025 відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів також погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У відзиві на апеляційну скаргу ПП - фірмп "Торгбуд-сервіс" вказувало, що орієнтовні витрати на оплату професійної правничої допомоги складають 50 000,00 грн, однак, остаточного розрахунку відповідних витрат та заяви про розподіл витрат на оплату професійної правничої допомоги у певному остаточному розмірі позивач до закінчення судових дебатів не подав, а лише повідомив, що докази понесення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги надасть після прийняття рішення у справі, отже питання про відшкодування таких витрат даним судовим рішенням не вирішується.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Машинері" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/2440/25 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Машинері".
Матеріали справи №910/2440/25 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.04.2026 після виходу судді Тищенко А.І. з відрядження

Головуючий суддя Г.П. Коробенко 

Судді А.І. Тищенко

Г.А. Кравчук