ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 756/6061/16
провадження № 51-2978 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
виправданих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року стосовно 
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки м. Краснодон Луганської області,
мешканки 
АДРЕСА_1 , 

виправданої у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 200 Кримінального кодексу України (далі - КК);
ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця та мешканця  
АДРЕСА_1 , 

виправданого у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Оболонський районний суд м. Києва вироком від 16 травня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року, визнав невинуватими та виправдав у зв`язку із недоведеністю наявності складу кримінальних правопорушень у діях:
- ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 200 КК;
- ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК.
За викладеним у вироку формулюванням обвинувачення органом досудового розслідування ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачувались у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
ОСОБА_9 , порушуючи умови укладеного договору еквайрингу № 51-18-05/1806 з ПАТ КБ «Правекс Банк», в період з 16 вересня до 15 жовтня 2014 року, перебуваючи в офісі № 9 на вул. Прирічній, 25-А у м. Києві, умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, за допомогою проведення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки надала невстановленій особі засоби для зняття грошових коштів із карток Міжнародної платіжної системи, чим завдала ПАТ КБ «Правекс Банк» матеріальних збитків у розмірі 5 945 307, 00 грн, що є особливо великим розміром.
Крім того, ОСОБА_9 в період з 16 вересня до 15 жовтня 2014 року за вищевказаною адресою зберігала та використовувала 21 підроблений документ на переказ - кредитні картки банку U.S. BankNationalAssociation - Credit та 26 підроблених документів на переказ - кредитні картки банку ВМО HarrisBank N.A. для здійснення незаконних платіжних операцій з використанням наявної в неї інформації клієнтів іноземних банків.
ОСОБА_10 , перебуваючи в офісі № 9 на вул. Прирічній, 25-А у м. Києві, 16 вересня 2014 року, маючи умисел на пособництво у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчинене за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, з корисливих мотивів, порушуючи умови договору, надав невстановленій особі POS-термінал ПАТ КБ «Правекс Банк», за допомогою якого невстановлена особа, використовуючи картку МПС MasterCard № НОМЕР_2, а саме, використовуючи функцію ручного вводу POS-терміналу без присутності користувача картки, перерахувала на відкритий ТОВ «Столичний центр бронювання» в ПАТ КБ «Правекс Банк» розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 57 442 грн.
Крім того, ОСОБА_10 , перебуваючи за вищевказаною адресою, маючи той же злочинний умисел на пособництво у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчинене за попередньою змовою групою осіб, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , повторно, з корисливих мотивів, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, порушуючи умови договору, надав невстановленій особі POS-термінал ПАТ КБ «Правекс-Банк», яка, використовуючи картки МПС VISA та Master Card (з різними номерами), без присутності користувача картки, в період з 17 вересня до 15 жовтня 2014 року перерахувала на відкритий TOB «Столичний центр бронювання» в ПАТ КБ «Правекс Банк» розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти на загальну суму 5 564 966,76 грн. З 10 жовтня 2014 року до ПАТ КБ «Правекс Банк» почали надходити вхідні претензії від Міжнародної платіжної системи з повідомленням про шахрайські операції по платіжним карткам, операції, по яким були здійснені ТОВ «Столичний центр бронювання». За рішенням Міжнародної платіжної системи ПАТ КБ «Правекс Банк» визнано відповідальним за здійснені операції та грошові кошти стягнуто на користь банків U.S. Bank National Association - Credit та BMO Harris Bank N.A. , таким чином ПАТ КБ «Правекс Банк» спричинено матеріального збитку на суму 5 564 966,76 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції:
- не надав оцінки:
- ухвалам суду першої інстанції від 02 вересня 2021 року, 25 жовтня 2021 року про визнання очевидно недопустимими документальних доказів, від 02 травня 2022 року про відмову у виклику свідків;
- доводам апеляційної скарги:
- про безпідставне визнання судом першої інстанції очевидно недопустимими всіх письмових доказів через порушення вимог ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у тому числі заяви ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 24 квітня 2015 року з додатками, протоколу тимчасового доступу до документів, які знаходились у томах №№ 4-6 досудового розслідування, з якими сторона захисту була ознайомлена; 
- про те, що:
- ст. 290 КПК не передбачено можливості суду не досліджувати наявні докази;
- недопустимими доказами визнаються докази, якщо вони отримані з порушенням проведення певних слідчих дій чи в разі отримання доказів внаслідок істотного порушення прав та свобод людини;
- порушення вимог ст. 290 КПК не є підставою для визнання доказів недопустимими чи очевидно недопустимими;
- сторона захисту надала незавірену копію висновку почеркознавчого дослідження від 23 вересня 2015 року, а суд незаконно прийняв цю ксерокопію, долучив до матеріалів справи та послався на неї у вироку;
- суд першої інстанції не надав оцінки показанням представників потерпілого та наданим ними письмовим доказам на предмет того, чи доводять ці показання висунуте ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачення, певні факти, зокрема, не надано оцінки постанові Київського апеляційного господарського суду від 07 травня 2018 року, виклав у вироку стосовно ОСОБА_10 обвинувачення, текст якого не відповідає обвинуваченню, викладеному в обвинувальному акті, навів суперечливі підстави виправдання обвинувачених; 
- не встановив допущення будь-яких істотних порушень порядку отримання доказів, передбаченому КПК;
- неправильно витлумачив положення ч. 9 ст. 290 КПК;
- не виконав вказівок суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 17 жовтня 2023 року, зокрема, не здійснив аналізу матеріалів кримінального провадження, не проаналізував протоколу про надання захиснику та підозрюваним доступу до матеріалів досудового розслідування, запису від 19 січня 2016 року про відмову захисника від отримання копії матеріалів;
- не проаналізував наявність елементів складів інкримінованих кримінальних правопорушень та послався на суперечливі підстави для виправдання обвинувачених;
- постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Від сторони захисту надійшли заперечення, в яких із наведенням відповідних обґрунтувань захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , виправдані ОСОБА_9 , ОСОБА_10 просять судові рішення залишити без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 та представник потерпілого ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , виправдані ОСОБА_9 , ОСОБА_10 заперечили проти касаційної скарги та просили залишити без зміни оскаржувану ухвалу.

Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У касаційній скарзі прокурор зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
Тобто закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень у випадку, якщо вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК тягне за собою скасування судового рішення.
Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
За ч. 2 ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що доводи касаційної скарги прокурора заслуговують на увагу з огляду на таке.
Оболонський районний суд м. Києва вироком від 16 травня 2022 року:
- визнав невинуватою ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст.190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 200 КК та виправдав на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку із недоведенням того, що в її діяннях є склади інкримінованих кримінальних правопорушень;
- визнав невинуватим ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27, ч.3 ст.190 КК та виправдав на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку із недоведенням того, що в його діянні є склад інкримінованого кримінального правопорушення.
Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій, покликаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Київський апеляційний суд ухвалою від 01 травня 2025 року залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.
Проте, як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції не в повній мірі виконав вказівки Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зазначені в постанові від 17 жовтня 2023 року, не зважив на викладені прокурором в апеляційній скарзі доводи, послався на ті ж самі обставини, які оспорювалися, фактично продублювавши висновки місцевого суду.
Зокрема, суд апеляційної інстанції:
- залишив без належної перевірки доводи прокурора про те, що стороні захисту було забезпечено доступ до матеріалів досудового розслідування, однак захисник та обвинувачені своїм правом не скористались;
- так і не проаналізував: протоколи про надання доступу захиснику ОСОБА_7 та обвинуваченим до матеріалів досудового розслідування як стосовно ОСОБА_9 (29 вересня 2015 року - у 6-ти томах), так і стосовно ОСОБА_10 (04 липня 2016 року - зафіксовані відмови від ознайомлення); запис про відмову ОСОБА_9 від отримання копій матеріалів у 12-ти томах, зроблений прокурором при свідках 19 січня 2016 року (на бланку розписки про отримання обвинувального акта).
Суд апеляційної інстанції залишив без належної уваги й доводи прокурора про те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав документальні докази сторони обвинувачення очевидно недопустимими та відмовив у допиті свідків обвинувачення тільки з посиланням на ст. 290 КПК.
Водночас суд апеляційної інстанції не врахував положення ст. 87 КПК та в ухвалі чітко не зазначив, які саме істотні порушення прав та основоположних свобод людини були допущені органом досудового розслідування чи прокурором при отриманні представлених суду першої інстанції доказів.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про очевидну недопустимість як доказу заяви ПАТ КБ «Правекс Банк» від 24 квітня 2015 року про вчинення шахрайських дій та рух коштів по платіжних картках, протоколи тимчасового доступу за ухвалою суду до документів, які знаходилися в томах 1, 3, 4-6 (сформованих слідчим) та які стороні захисту відкривалися, визнавши доводи прокурора в цій частині непереконливими.
Проте колегія суддів уважає такий висновок передчасним, зробленим без ретельного аналізу матеріалів кримінального провадження щодо надання до них доступу стороні захисту (протоколів із власноручними записами захисника та обвинувачених, реєстрів матеріалів, тощо) та положень КПК, що стосуються заяви (повідомлення) про злочин, яка є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 1 ст. 214 КПК), процесуальних джерел доказів (ч. 2 ст. 84 КПК) та підстав визнання доказів недопустимими (ст. 87 КПК).
До того ж під час касаційного перегляду захисник ОСОБА_7 не заперечував того, що під час виконання положень ст. 290 КПК отримував доступ до заяви Банку про кримінальне правопорушення.
Так само суд апеляційної інстанції залишив без відповіді твердження прокурора про те, що суд першої інстанції не надав оцінки показанням представників потерпілого та, виправдовуючи обвинувачених на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК, навів для цього суперечливі підстави (невідкриття доказів, порушення правил підслідності та строків досудового слідства). Водночас апеляційний суд не зазначив, які саме ознаки (елементи) складу інкримінованих кримінальних правопорушень не було доведено стороною обвинувачення (на зазначене вже вказував суд касаційної інстанції в постанові від 17 жовтня 2023 року). 
Відтак колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції не повною мірою дотримався вимог статей 419, 439 КПК та ретельно не перевірив викладених в апеляційній скарзі прокурора доводів, не надав на них вичерпних відповідей, не провів всебічного та повного аналізу обставин кримінального провадження, не здійснив належної оцінки за критеріями ст. 94 КПК як кожному доказу, так і сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
За цих обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону в силу положень ч. 1 ст. 412 цього Кодексу є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Тому касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити наведені в апеляційній скарзі доводи й ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки. 
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3