ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3205/25	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Поліщук Л.В., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Херсонської торгово-промислової палати, м.Херсон 
на рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 року суддя першої інстанції Петров В.С. повний текст складено та підписано 12.12.2025 
у справі № 916/3205/25
за позовом: Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль”, м. Херсон 
до відповідача: Херсонської торгово-промислової палати, м. Херсон 
про стягнення заборгованості у загальному розмірі 321 113 грн 32 коп.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

12.08.2025 Акціонерне товариство “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Херсонської торгово-промислової палати, м.Херсон, в якій просить суд стягнути заборгованість за договором № 532 з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2020 у загальному розмірі 321113 грн 32 коп., в т.ч.: 319831 грн 67 коп. – заборгованість за послуги теплопостачання, 1281 грн 65 коп. заборгованість з абонентської плати. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2020 № 532 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за послуги теплопостачання, що утворилася за період з 01.11.2023 по 01.06.2025 у розмірі 319831 грн 67 коп. та абонентської плати за період 01.03.2022 по 01.06.2025 1281 грн 65 коп. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3205/25, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 року у справі №916/3205/25 позов Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон до Херсонської торгово-промислової палати, м.Херсон про стягнення заборгованості у загальному розмірі 321 113 грн 32 коп. задоволено частково. Стягнуто з Херсонської торгово-промислової палати, м.Херсон на користь Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон основну заборгованість у загальному розмірі 320 819 грн 06 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 3849 грн 83 коп. У задоволенні решти частини позовних вимог Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон до Херсонської торгово-промислової палати, м.Херсон відмовлено. 
Рішення мотивовано тим, що відповідач в порушення умов договору та приписів чинного законодавства, у визначені договором терміни за спожиту теплову енергію повністю не розрахувався, наявність заборгованості за спірний період не спростував та не надав суду доказів погашення боргу перед позивачем. Однак, судом першої інстанції враховано, що позивачем нараховано борг за абонентське обслуговування стосовно об`єкту, який розташований на території Херсонської міської територіальної громади, м.Херсон за період, коли територія, в тому числі, вже знаходилася під окупацією РФ. Судом встановлено, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем складає 320 819 грн 06 коп., у зв`язку з чим позовні вимоги позивача були задоволені частково. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Херсонська торгово-промислова палата, м.Херсон з рішенням суду першої інстанції не погодилась, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 року у справі № 916/3205/25 та відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерному товариству “Херсонська теплоелектроцентраль”, м. Херсон повністю.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, скаржник, зазначає, що Херсонська торгово-промислова палата сумлінно виконувала умови договору протягом періоду дії договору, що підтверджується актами на виконані роботи, підписаними обома сторонами договору. 
Апелянт вважає, що суд не врахував, що починаючи з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгнення рф в Україну та окупацією міста, Херсонська торгово-промислова палата, м. Херсон призупинила свою діяльність за місцем розташування, а саме: м. Херсон, вул. Старомлинна, 34А, задля унеможливлення будь-якої взаємодії та колабораційної діяльності з окупаційною владою. 
Більшість членів Херсонської торгово-промислової палати, м. Херсон та замовників послуг перебувають на тимчасово окупований території України, а саме: на лівобережжі Херсонщини.
Значна частина членів так і не відновила свою господарську діяльність, у зв`язку з відсутністю безпечних умов перебування на території всієї Херсонської області. Регіон зазнав розладів внаслідок тривалих подій, що відбуваються в Україні і загострилися через суспільно-політичну ситуацію, спричинену посяганням на територіальну цілісність України. В регіоні склалося вкрай скрутне фінансове становище, в якому опинилася і Херсонська торгово-промислова палата, м. Херсон.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 №376 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" – Херсонська міська територіальна громада перебувала в тимчасовій окупації у період з 01.03.2022 року по 11.11.2022 року. 
На сьогоднішній день м. Херсон перебуває в переліку «Територій активних бойових дій». Скаржник зауважує, що судом не було враховано, що Херсонська торгово-промислова палата, м. Херсон не відновила свою діяльність в м. Херсоні, співробітники виїхали за межі міста та не повернулися у зв`язку з існуючою небезпекою для життя та здоров`я. 
Також судом не взято до уваги, що за період з 24.02.2022 року по сьогоднішній день жодні акти про надання послуг не були підписані у зв`язку з відсутністю такої можливості в тих умовах, які існують сьогодні в м. Херсоні.
Відповідач на момент підписання договору № 532 з індивідуальним споживачем про надання послуг з постачання теплової енергії з позивачем був готовий в повній мірі виконати взяті на себе зобов`язання у встановлені терміни та відповідно умов договору. 
Сертифікатом №3100-25-2085 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 23.10.2025 №610/05-4 Торгово-промислова палата України засвідчує настання (існування) форс-мажорних обставин для Херсонської торгово-промислової палати, м. Херсон.
Апелянт стверджує, що суд ніяким чином не надав оцінку тому факту, що із моменту повномасштабного вторгнення, а саме, з 24 лютого 2022 року місто Херсон перебувало під ворожою окупацією, Херсонська торгово-промислова палата не здійснювала і не здійснює свою господарську діяльність та фактично не споживала теплову енергію і не може знати чи надавалися позивачем послуги з постачання теплової енергії в повному обсязі.
На думку скаржника, суд не дослідив відсутність підписаних двома сторонами договору актів виконаних робіт про надання послуг за спожиту теплову енергію, а також не врахував відсутність між сторонами договору підписаних актів звіряння взаєморозрахунків, що виключає можливість належного підтвердження заборгованості.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Херсонської торгово-промислової палати, м.Херсон на рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 року у справі №916/3205/25, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
07.03.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль”, м. Херсон надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та долучити до матеріалів справи, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 року у справі № 916/3205/25 - без змін.
З приводу клопотання про поновлення строку на подання відзиву, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України поновленим може бути процесуальний строк, встановлений законом. За ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. У ч. 4 ст. 294 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу. Отже, строк на подання відзиву на апеляційну скаргу встановлюється не законом, а судом, а тому може бути продовженим, а не поновленим.
Оскільки зазначене клопотання, викладене у відзиві на апеляційну скаргу, подане позивачем поза межами встановленого судом строку (до 06 березня 2026 включно за ухвалою суду) та позивач у прохальній частині відзиву не просить продовжити строк на подання відзиву в силу вимог ч. 2 ст.119 Господарського процесуального кодексу України, то суд апеляційної інстанції залишає цей відзив без розгляду, як такий, що поданий після закінчення встановленого судом процесуального строку без клопотання про його продовження (див. також постанови Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 922/2060/23, від 01.08.2022 у справі № 910/16784/20, у справі №911/1177/25 від 11.03.2026).
Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.). 
В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №916/3205/25 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 321 113 грн 32 коп.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Херсонської торгово-промислової палати, м.Херсон на рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 у справі №916/3205/25 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеській області від 09.12.2025 року у справі №916/3205/25 не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи належними засобами доказування наступні обставини.

01.11.2020 року між Акціонерним товариством “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон (виконавець) та Херсонською торгово-промисловою палатою, м.Херсон (споживач) було укладено договір № 532 з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, відповідно до п. 1 якого виконавець зобов`язується надавати споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення/на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення (послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Положеннями п. 3 договору від 01.11.2020 передбачена інформація про споживача: 
1) адреса: м. Херсон, вул. Гагаріна, 34 а; 
2) опалювальна площа (об`єм) будівлі – 2693,82 кв.м.; 
3) теплове навантаження будівлі – 0,11072 Гкал/год; 
4) опалювальна площа (об`єм) приміщення споживача – 463,7 кв.м.; 
5) теплове навантаження приміщення споживача – 0,01901 Гкал/год. 
Пунктом 5 договору передбачено, що будівля обладнана вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії: тепловий лічильник, тип засобу обліку теплової енергії: SKS-3-UI заводський номер 015033, місце встановлення: Гагаріна, 34.
Згідно з п 7, 8 договору від 01.11.2020 виконавець забезпечує постачання теплоносія безперервно з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Надання послуги здійснюється безперервно з урахуванням часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”.
Відповідно до п. 9 договору від 01.11.2020 постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”.
В п. 13 договору від 01.11.2020 визначено, що обсяг спожитої у будівлі послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлі за показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку. Якщо будівлю оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України “Про комерційний обік теплової енергії та водопостачання”, обсяг (кількість) спожитої послуги у будинку визначається як сума показників таких вузлів обліку. Одиницею виміру обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).
За умовами п. 19 договору від 01.11.2020 зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється щомісяця виконавцем у присутності споживача або його представника, крім випадків, коли зняття таких показань здійснюється виконавцем за допомогою систем дистанційного зняття показань або здійснює споживач щоденно в робочі дні. У такому разі, виконавець зобов`язаний забезпечити можливість самостійного (без додаткового звернення до виконавця в кожному окремому випадку) ознайомлення з показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку споживачем через електронну систему обліку розрахунків споживачів.
Відповідно до п. 20 договору від 01.11.2020 у разі відсутності інформації про показання вузла (вузлів) комерційного обліку та/або недопущення споживачем виконавця до вузла (вузлів) комерційного обліку для зняття показань засобів вимірювальної техніки для визначення обсягу теплової енергії, спожитої в будівлі, визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будівлі протягом попереднього опалювального періоду, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів. Після відновлення надання показань вузлів комерційного обліку виконавець зобов`язаний провести перерахунок із споживачем. Перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів.
Положеннями п. 22 договору від 01.11.2020 передбачено, що розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, здійснює виконавець.
У п. 23 договору від 01.11.2020 закріплено, що зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) розподільного обліку теплової енергії (приладів - розподілювачів теплової енергії) щомісяця здійснюється споживачем, крім випадків, коли зняття таких показань здійснюється виконавцем за допомогою систем дистанційного зняття показань.
У разі коли зняття показань засобів вимірювальної техніки здійснює споживач, він щомісяця з 25 по 30 число передає показання вузлів розподільного обліку теплової енергії (приладів - розподілювачів теплової енергії) виконавцю в один із таких способів: - за номером телефону, зазначеним у розділі “Реквізити і підписи сторін” цього договору; - на адресу електронної пошти, зазначену у розділі “Реквізити і підписи сторін” цього договору; - через електронну систему обліку розрахунків споживачів, зазначену у розділі “Реквізити і підписи сторін” цього договору.
Виконавець періодично, не менш як один раз на рік, у порядку визначеному у договорі, проводить контрольне зняття показань засобів вимірювальної технічки вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії у присутності споживача або його представника. Результати контрольного зняття показань засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку/ приладів - розподілювачів теплової енергії є підставою для здійснення перерозподілу обсягу спожитої послуги на проведення перерахунку із споживачем. Споживач повідомляє виконавцеві про недоліки в роботі вузла розподільного обліку протягом п`яти робочих днів з дня виявлення засобами зв`язку, зазначеними в розділі “Реквізити і підписи сторін” цього договору.
Перерозподіл обсягу спожитої послуги та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої теплової енергії окремим споживачам в обсязі, необхідному для розподілу, але не більш як за дванадцять розрахункових періодів.
Згідно з п. 24 договору від 01.11.2020 зняття виконавцем показань вузлів обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії за допомогою систем дистанційного зняття показань може здійснюватися без присутності споживача або його представника.
У такому разі виконавець зобов`язаний забезпечити можливість самостійного (без додаткового звернення до виконавця в кожному окремому випадку) ознайомлення з показаннями вузла розподільного обліку/ приладу - розподілювача теплової енергії споживачем через інтерфейс такого вузла/обліку - розподілювача теплової енергії та через електронну систему обліку розрахунків споживачів.
У разі ненадання споживачем виконавцю у визначений сторонами строк показань вузла (вузлів) розподільного обліку теплової енергії/приладів - розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання зобов`язаний знімати споживач, для цілей визначення обсягу теплової енергії, спожитої споживачем, протягом трьох місяців визначається середній обсяг споживання споживачем теплової енергії у попередньому опалювальному періоді, а за відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів (п. 25 договору від 01.11.2020).
Положеннями п. 34 договору від 01.11.2020 встановлено, що споживач вносить плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу та обсягу спожитої послуги; плати за абонентське обслуговування в розмірі ___ гривень.
Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку послуги включаються до плати виконавцю і в рахунку відображаються окремо.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та обсягу споживання або за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем послуги за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря (у випадку, визначеному Законом України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”), а також умовно- постійної частини тарифу (протягом року).
Приписами п. 35 договору від 01.11.2020 погоджено, що ціною (вартістю) послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Станом на дату укладення цього договору тариф на послугу становить 1700 грн 95 коп. за 1 Гкал з ПДВ, а за умови встановлення двоставкового тарифу:
___гривень за ____ умовно-змінна частина тарифу;
___гривень за ____ умовно-постійна частина тарифу.
У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на зазначену комунальну послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів.
У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору.
Відповідно до п. 36 договору від 01.11.2020 тривалість розрахункового періоду для визначення обсягу спожитої послуги, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг, оплати послуги виконавцю становить з 1 по 31 число місяця, але не може перевищувати місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Пунктами 37, 38 договору від 01.11.2020 встановлено, що виконавець формує та не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим надає рахунок на опт. послуги. Рахунок надається на паперовому носії. Рахунок на оплату спожитої послуги надається не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше 31 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Згідно з п. 40 договору від 01.11.2020 під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або якщо за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди, якщо така є, а якщо такої немає - в рахунок майбутніх платежів споживача починаючи з найближчих до дати здійснення платежу періодів (розрахункових місяців). Виконавець не має права зараховувати плату виконавцю за послугу в рахунок погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві.
За умовами п. 41 договору від 01.11.2020 у разі коли споживач не повністю вніс плату виконавцю за розрахунковий період, а також коли виконавець здійснює зарахування переплати в рахунок заборгованості за минулі періоди або в рахунок майбутніх платежів споживача відповідно до пункту 38 цього договору, отримані від споживача кошти зараховуються: в першу чергу - в рахунок плати за послугу; в другу чергу - в рахунок плати за абонентське обслуговування.
Згідно з п. 45 договору від 01.11.2020 споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, що визначені встановленими відповідно до законодавства у строки, встановлені цим договором.
В п. 55, 56, 57 договору від 01.11.2020 визначено, що цей договір набирає чинності з моменту укладення і діє до 31.12.2020. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Припинення дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання зобов`язань, які на дату такого припинення залишилися невиконаними.
Положеннями п. 58 договору від 01.11.2020 закріплено, що умови цього договору, крім ціни (вартості) послуги, можуть бути змінені виключно за згодою сторін. У разі зміни тарифу на теплову енергію з моменту його введення в дію застосовується відповідна нова ціна (вартість) послуги відповідно до Порядку зміни умов договору та ціни (тарифу).
Між тим договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії № 532 від 01.11.2022 року підписаний представниками сторін та скріплений відтисками печаток останніх.
Розпорядженням начальника Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області № 707 від 21.11.2023 року встановлено тарифи на послугу з постачання теплової енергії, теплову енергію та її транспортування для потреб населення, бюджетних установ та інших споживачів м. Херсона протягом опалювального сезону 2023-2024 років у наступних розмірах: 
1) тариф на теплову енергію для потреб населення - 2235,45 грн/Гкал без ПДВ, згідно з додатком 1, за наступними складовими: тариф на транспортування теплової енергії – 868 грн 85 коп./Гкал без ПДВ, згідно з додатком 2; тариф на постачання теплової енергії – 23 грн 89 коп./Гкал без ПДВ, згідно з додатком 3;
2) тариф на теплову енергію для потреб бюджетних установ – 3196 грн 51 коп./Гкал без ПДВ, згідно з додатком 1, за наступними складовими: тариф на транспортування теплової енергії – 868 грн 85 коп./Гкал без ПДВ, згідно з додатком 2; тариф на постачання теплової енергії – 23 грн 86 коп./Гкал без ПДВ, згідно з додатком 3;
3) тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів – 4541 грн 73 коп./Гкал без ПДВ, згідно з додатком 1, за наступними складовими: тариф на транспортування теплової енергії – 868 грн 85коп./Гкал без ПДВ, згідно з додатком 2; тариф на постачання теплової енергії – 23 грн 89 коп./Гкал без ПДВ, згідно з додатком 3.
Також, позивачем надано до матеріалів справи додаток № 1 до розпорядження від 21.11.2023, яким визначено тариф на реалізацію теплової енергії, її виробництво, транспортування, послуги з постачання теплової енергії для населення, бюджетних установ та інших споживачів міста Херсона, які надає Акціонерним товариством “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон, на опалювальний період 2023-2024 років. При цьому додатком № 2 визначено структуру тарифів на транспортування теплової енергії Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон, а додатком № 3 до розпорядження від 21.11.2023 встановлено структуру тарифів на постачання теплової енергії.
На підтвердження обсягів споживання відповідачем у спірному періоді теплової енергії позивачем надано відомості-звіти про відпуск теплової енергії та параметри теплоносія за показаннями теплолічильника за наступні періоди: з 01.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 26.03.2024, з 16.11.2024 по 30.11.2024, з 01.12.2024 по 31.12.2024, з 01.01.2025 по 31.01.2025, з 01.02.2025 по 28.02.2025, з 01.03.2025 по 13.03.2025.
Позивачем розраховано обсяги теплової енергії відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом від 22 листопада 2018 № 315, а також з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 “Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії” наступним чином: 
- у листопаді 2023: Qфакт - 0,000041 х (18-(11,95)) х 72/18-(-2,43)) х 463,7- 1,41 Гкал;
- у грудні 2023: 48,17 (S опал. площа будинку)/3081,32 (S опал. площа приміщення Херсонської ТПП) * 463,7 (кількість Гкал витрачених будинком) = 7,25 Гкал; 
- у січні 2024: 58,98 (S опал. площа будинку)/3081,32 (S опал. площа приміщення Херсонської ТПП) * 463,7 (кількість Гкал витрачених будинком) = 8,88 Гкал;
- у лютому 2024: 56,20 (S опал. площа будинку)/3081,32 (S опал. площа приміщення Херсонської ТПП) * 463,7 (кількість Гкал витрачених будинком) = 8,46 Гкал;
- у березні 2024: 40,94 (S опал. площа будинку)/3081,32 (S опал. площа приміщення Херсонської ТПП) * 463,7 (кількість Гкал витрачених будинком) = 6,16 Гкал;
- у листопаді 2024: 18,66 (S опал. площа будинку)/3081,32 (S опал. площа приміщення Херсонської ТПП) * 463,7 (кількість Гкал витрачених будинком) = 2,81 Гкал;
- у грудні 2024: 63,77 (S опал. площа будинку)/3081,32 (S опал. площа приміщення Херсонської ТПП) * 463,7 (кількість Гкал витрачених будинком) = 9,60 Гкал;
- у січні 2025: 61,34 (S опал. площа будинку)/3081,32 (S опал. площа приміщення Херсонської ТПП) * 463,7 (кількість Гкал витрачених будинком) = 9,23 Гкал;
- у лютому 2025 р.: 53,02 (S опал. площа будинку)/3081,32 (S опал. площа приміщення Херсонської ТПП) * 463,7 (кількість Гкал витрачених будинком) = 7,98 Гкал;
- у березні 2024 р.: 18,29 (S опал. площа будинку)/3081,32 (S опал. площа приміщення Херсонської ТПП) * 463,7 (кількість Гкал витрачених будинком) = 2,75 Гкал.
Таким чином, із урахуванням зазначених вище обсягів спожитої теплової енергії позивачем надано до суду розрахунок спожитої теплової енергії за період: листопад 2023 - травень 2025 року, відповідно до якого Херсонською торгово-промисловою палатою, м. Херсон спожито 63,12 Гкал. на загальну суму 319 831 грн 67 коп. з ПДВ (за тарифом, встановленим постановою НКРЕКП №707р від 21.11.2023), з яких: за листопад 2023 року – 1,41 Гкал. на суму 7684 грн 61 коп. з ПДВ, за грудень 2023 року – 5,84 Гкал. на суму 31828 грн 44 коп. з ПДВ, за січень 2024 року – 8,88 Гкал. на суму 48396 грн 67 коп. з ПДВ, за лютий 2024 року – 8,46 Гкал. на суму 46107 грн 65 коп. з ПДВ, за березень 2024 року – 6,16 Гкал. на суму 33572 грн 47 коп. з ПДВ, за листопад 2024 року – 2,81 Гкал. на суму 15314 грн 71 коп. з ПДВ, за грудень 2024 року – 9,60 Гкал. на суму 52320 грн 73 коп. з ПДВ, за січень 2025 року – 9,23 Гкал. на суму 50304 грн 20 коп. з ПДВ, за лютий 2025 року – 7,98 Гкал. на суму 43491 грн 61 коп. з ПДВ, за березень 2025 року – 2,75 Гкал. на суму 14987 грн 71 коп.. з ПДВ. 
Позивачем здійснено перерахунок нарахувань за постачання теплової енергії відповідачу на суму -24177 грн 13 коп. з ПДВ відповідно до постанови КМУ № 1209 від 10.11.2021. 
Згідно з довідкою щодо руху заборгованості відповідача (особовий рахунок № 402) за період з 01.03.2022 по 01.06.2025 заборгованість Херсонської торгово-промислової палати зі сплати за постачання теплової енергії станом на 01.06.2025 складає 319 831 грн 67 коп.
На підставі звітів та визначених Акціонерним товариством “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон обсягів, позивачем виставлено наступні рахунки-акти за споживу теплову енергію: у листопаді 2023 року на суму 0,00 грн, у грудні 2023 року на суму 5504 грн 57 коп., у січні 2024 року на суму 6049 грн 58 коп., у лютому 2024 року на суму 4360 грн 06 коп., у березні 2024 року на суму 3760 грн 55 коп.; у листопаді 2024 року на суму 0,00 грн, у грудні 2024 року на суму 3869 грн 56 коп., у січні 2025 року на суму 5450 грн 08 коп., у лютому 2025 року на суму 4850 грн 57 коп., у березні 2025 року на суму 1689 грн 53 коп., у травні 2025 року на суму 2214 грн 28 коп.
Між тим, розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуги постачання теплової енергії, що надається населенню Акціонерним товариством “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон за індивідуальними договорами, впроваджувався наступними розпорядженнями Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль”, м. Херсон:
- № 23-р/1 від 01.12.2020 з 01.01.2021 – 29 грн 68 коп. за 1 абонентський рахунок в місць, в тому числі ПДВ 4 грн 95 коп.
- №21-р від 19.10.2021 з 01.11.2021 розмір плати за абонентське обслуговування встановлена на рівні 29 грн 68 коп. за 1 абонентський рахунок в місць, в тому числі ПДВ 4 грн 95 коп.
- № 24-р 1 від 12.11.2021 з 01.12.2021 – 35 грн 17 коп. за 1 абонентський рахунок в місць, в тому числі ПДВ 5 грн 86 коп.
- № 06-р 1 від 19.06.2023 з 01.01.2023 – 34 грн 15 коп. за 1 абонентський рахунок в місць, в тому числі ПДВ 5 грн 69 коп.
- № 03-р 1 від 31.01.2024 з 01.02.2024 – 30 грн 31 коп. за 1 абонентський рахунок в місць, в тому числі ПДВ 5 грн 05 коп.
Відтак, з урахуванням встановлених тарифів плати за абонентське обслуговування позивачем складено наступні рахунки-акти № 402 за абонентське обслуговування: у березні 2022 року – 35 грн 17 коп., у квітні 2022 року – 35 грн 17 коп., у травні 2022 року – 35 грн 17 коп., у червні 2022 року – 35 грн 17 коп., у липні 2022 року – 35 грн 17 коп., у серпні 2022 року – 35,17 грн., у вересні 2022 року – 35 грн 17 коп., у жовтні 2022 року – 35,17 грн., у листопаді 2022 року – 35 грн 17 коп., у грудні 2022 року – 35 грн 17 коп., у січні 2023 року – 35 грн 17 коп., у лютому 2023 року – 35 грн 17 коп., у березні 2023 року – 35 грн 17 коп., у квітні 2023 року – 35 грн 17 коп., у травні 2023 року – 35 грн 17 коп., у травні 2023 року – 30 грн 83 коп., у червні 2023 року – 34 грн 15 коп., у липні 2023 року – 29 грн 05 коп., у серпні 2023 року – 34 грн 15 коп., у вересні 2023 року на суму 34 грн 15 коп., у жовтні 2023 року – 34 грн 15 коп., у листопаді 2023 року – 34 грн 15 коп., у грудні 2023 року – 34 грн 15 коп., у січні 2024 року – 34 грн 15 коп., у лютому 2024 року – 30 грн 31 коп., у березні 2024 року – 30 грн 31 коп., у квітні 2025 року – 30 грн 83 коп., у квітні 2024 року – 30 грн 31 коп., у травні 2024 року – 30 грн 31 коп., у червні 2024 року – 30 грн 31 коп., у липні 2024 року – 30 грн 31 коп., у серпні 2024 року – 30 грн 31 коп., у вересні 2024 року – 30 грн 31 коп., у жовтні 2024 року – 30 грн 31 коп., у листопаді 2024 року – 30 грн 31 коп., у грудні 2024 року – 30 грн 31 коп. у січні 2025 року – 30 грн 31 коп., у лютому 2025 року – 30 грн 31 коп., у березні 2025 року – 30 грн 31 коп.
Листом від 24.06.2025 за вих. № 03-1/1162 Акціонерним товариством “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон направлені на адресу Херсонської торгово-промислової палати, м. Херсон рахунки-акти виконаних робіт, акти взаємних розрахунків та вимогу про сплату заборгованості, що підтверджується описом вкладення у цінний лист відправлення №7300800149451, накладною за № 7300800149451 від 25.06.2025 та фіскальним чеком від 25.06.2025.
Херсонська торгово-промислова палата, м. Херсон відповіді на зазначену вище вимогу не надала, акти не підписала та рахунки не оплатила.
Отже, загальна заборгованість відповідача складає 321 113 грн 32 коп., з якої заборгованість за послуги теплопостачання, що утворилася за період з 01.11.2023 по 01.06.2025 у розмірі 319 831 грн 67 коп. та абонентська плата за період 01.03.2022 по 01.06.2025 у розмірі 1281 грн 65 коп., що підтверджується довідкою щодо руху заборгованості. 
Також, матеріали справи містять клопотання Херсонської торгово-промислової палати, м.Херсон від 24.10.2025 про долучення доказів, яке надійшло до місцевого господарського суду, відповідно до якого відповідач просив суд долучити до матеріалів справи №916/3205/25 виданий Торгово-промисловою палатою України сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3100-25-2085 від 23.10.2025 року, яким засвідчено наявність форс-мажорних обставин, які об`єктивно унеможливлюють здійснення відповідачем господарської діяльності за її юридичною адресою: м. Херсон, вул. Старомлинна, 34-А.
Інших належних та допустимих письмових доказів щодо договірних правовідносин, які виникли між сторонами, матеріали господарської справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2020 №532 у загальній сумі 321 113 грн 32 коп. 

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржниками в апеляційних скаргах, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язаннях встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.
Відносини щодо постачання та споживання теплової енергії регулюються Законом України “Про теплопостачання” та Законом України “Про житлово-комунальні послуги”.
Закон України “Про теплопостачання” визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, у той час як Закон України “Про житлово-комунальні послуги” регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Закон України “Про житлово-комунальні послуги” визначив учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг: 1) споживачів (індивідуальних та колективних); 2) управителя; 3) виконавців комунальних послуг.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про теплопостачання” теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат визначено статтею 15 цього ж Закону одним із основних завданнями державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання.
Частиною 6 статті 19 Закону України “Про теплопостачання” встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Статтею 20 Закону України “Про теплопостачання” визначено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.
Відповідно до абз. 13 ст. 20 Закону України “Про теплопостачання” тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Зі змісту ч. 3 ст. 24, ч. 2 ст. 25 Закону України “Про теплопостачання” вбачається, що основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані: забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.
За приписами ч. 6 ст. 25 Закону України “Про теплопостачання” у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
За змістом ст. 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст. 9 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно зі ст. 16 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії.
Відповідно до ст. 21 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат. 
Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України “Про державне регулювання у сфері комунальних послуг” органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Порядок організації діяльності національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, визначається Законом України “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг”.
Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Крім того, вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання.
Відповідно до п. 8 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами. Опалювальний період починається не пізніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить 8°С та нижче, а закінчується не раніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує 8°С.
Пунктом 9 Правил передбачено, що постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”.
Згідно з п. 37 Правил споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №532 від 01.11.2020 Акціонерним товариством “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон з 01.11.2023 по 01.06.2025 року було поставлено, а Херсонською торгово-промисловою палатою, м.Херсон прийнято теплову енергію на загальну суму 319 831 грн 67 коп.
Отже, прийняття відповідачем теплової енергії від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити послуги з постачання теплової енергії відповідно до чинного законодавства та умов п. 35 договору. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач, в порушення вищевказаних норм законодавства та умов договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2020 №532, вартість спожитої теплової енергії у спірному періоді листопад 2023 - червень 2025 на користь позивача не сплатив, внаслідок чого, станом на час вирішення спору в суді першої інстанції, за відповідачем була наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 319 831 грн 67 коп. з ПДВ (за тарифом, встановленим постановою НКРЕКП № 707р від 21.11.2023).
Між тим, розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуги постачання теплової енергії, що надається населенню Акціонерним товариством “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон за індивідуальними договорами, впроваджувався розпорядженнями останнього, а саме: №23-р/1 від 01.12.2020 з 01.01.2021 – 29 грн 68 коп. за 1 абонентський рахунок в місць, в тому числі ПДВ 4 грн 95 коп.; № 21-р від 19.10.2021 з 01.11.2021 розмір плати за абонентське обслуговування встановлена на рівні 29 грн 68 коп. за 1 абонентський рахунок в місць, в тому числі ПДВ 4 грн 95 коп.; №24-р 1 від 12.11.2021 з 01.12.2021 – 35 грн 17 коп. за 1 абонентський рахунок в місць, в тому числі ПДВ 5 грн 86 коп.; № 06-р 1 від 19.06.2023 з 01.01.2023 – 34 грн 15 коп. за 1 абонентський рахунок в місць, в тому числі ПДВ 5 грн 69 коп.; №03-р 1 від 31.01.2024 з 01.02.2024 – 30 грн 31 коп. за 1 абонентський рахунок в місць, в тому числі ПДВ 5 грн 05 коп.
Відтак, з матеріалів справи вбачається, що з урахуванням встановлених тарифів плати за абонентське обслуговування позивачем надані рахунки-акти №402 за абонентське обслуговування. Таким чином, у даному випадку позивачем заявлено до стягнення заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01.03.2022 по 01.06.2025 роки у сумі 1281 грн 65 коп. 
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 року обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі (до закінчення перегляду судового рішення об`єднаною палатою у справі № 908/1162/23 суд зупиняв апеляційне провадження у справі № 916/223/24).
Предметом розгляду об`єднаної палати було питання застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року по грудень 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 3 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” № 1207-VII (далі – Закон № 1207-VII) для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема, виснував, що Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану від 16.11.2022 № 2764-ІХ частину третю статті 1 Закону № 1207-VII було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Діюча редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно” № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Як зазначила об`єднана палата, з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону № 1207-VII не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України 06.12.2022 затвердив постанову “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”, відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, датою окупації Мелітопольської міської територіальної громади визначено 25.02.2022.
Однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 №2217-ІХ “Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України”, правовий статус тимчасово окупованої території РФ в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
З огляду на викладене, у постанові по справі № 908/1162/23 об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові по справі № 910/9680/23, про поширення положень статті 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Об`єднана палата, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі №908/1162/23 про відмову в позові, зазначила про те, що підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні.
Колегія суддів враховує зазначені вище висновки Верховного Суду у справі №908/1162/23 відповідно до положень частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки правовідносини у цих справах є подібними за змістовим критерієм, бо стосуються питання постачання енергії на окуповану територію.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасового окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 Херсонська міська територіальна громада була тимчасово окупованою у період з 01.03.2022 по 11.11.2022.
Аналогічні відомості містяться у наказі Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”.
Факт тимчасово окупації Херсонської міської територіальної громади у період з 01.03.2022 по 11.11.2022 є загальновідомою обставиною.
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем нараховано борг за абонентське обслуговування стосовно об`єкту, який розташований на території Херсонської міської територіальної громади за період, коли територія, в тому числі, вже знаходилася під окупацією РФ.
Відповідно до статті 13-1 Закону № 1207-VII її положення застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями.
В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями.
На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
Таким чином, враховуючи те, що факт окупації міста Херсон у період з 01.03.2022 по 11.11.2022 є загальновідомим фактом, враховуючи положення статті 13-1 Закону № 1207-VII, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, щодо відсутності підстав для нарахування заборгованості з надання на окуповану територію послуг за даний період, в тому числі і послуг з теплопостачання, а відтак відсутні підстави і для нарахування абонентського обслуговування за такий період.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для стягнення заборгованості з абонентського обслуговування за період із 01.03.2022 по 11.11.2022 у розмірі 294 грн 26 коп., що розрахована шляхом додавання нарахованої позивачем абонентської плати за період з березня по жовтень 2022 та за 11 днів листопада 2022 року, оскільки окупація міста Херсон тривала по 11.11.2022.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення заборгованість з відповідача за абонентське обслуговування лише у розмірі 987 грн 39 коп. (1281 грн 65 коп. – 294 грн 26 коп.) за період з 12.11.2022 по 01.06.2025 року.
Разом з тим, скаржник стверджує, що офіс палати за юридичною адресою: м. Херсон, вул. Старомлинна, 34-А, фактично не функціонує через відсутність можливості ведення господарської діяльності, що підтверджується сертифікатом № 3100-25-2085 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 23.10.2025 № 610/05-4, виданим Торгово-промисловою палатою України.
Наразі суд апеляційної інстанції зауважує, що надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Ознаками таких обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності. При цьому сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань.
Факт, що дію обставин непереборної сили необхідно довести, не виключає того, що наявність таких обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21 та від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21).
Зокрема, наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами у відповідності до статей 14, 141 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” шляхом видачі сертифіката.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Таким чином, у будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань.
Між тим, таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних. Відтак сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.
Як зазначалося вище, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.
Сама по собі збройна агресія проти України та воєнний стан, не можуть автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22.
Так, із наявної в матеріалах справи копії сертифікату Торгово-промислової палати України № 3100-25-2085 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 23.10.2025 № 610/05-4 вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14, 14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні”, Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. № 44(5), із змінами та доповненнями, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні; тимчасова окупації російською федерацією території Херсонської міської територіальної громади Херсонського району Херсонської області з 01.03.2022 року по 11.11.2022 року; можливі бойові дії на території Херсонської міської територіальної громади Херсонського району Херсонської області з 11.11.2022 року по 01.05.2023 року, активні бойові дії на території Херсонської міської територіальної громади Херсонського району Херсонської області з 01.05.2023 року, що в свою чергу призвело до призупинення діяльності Херсонської торгово-промислової палати за місцезнаходженням: вул. Старомлинна, 34-А, м. Херсон.
Вказані форс-мажорні обставини засвідчені Херсонській торгово-промисловій палаті щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: дотримуватися правил безпеки, зокрема, пожежної та газової, санітарних норм; надавати виконавцю показання наявних приладів – розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання послуги у приміщенні; забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період; допускати до будівлі для ліквідацій аварій, проведення технічних та профілактичних оглядів, перевірки показань вузлів обліку, якості послуги та проведення вимірів площ для порівняння з технічним паспортом будівлі за адресою: вул. Старомлинна, 34 А, м. Херсон, 73013, Україна, за якою призупинено діяльність, у термін: з 24.02.2022 року за договором про надання послуг з постачання теплової енергії №532 від 01.11.2020 року, укладеним з Акціонерним товариством “Херсонська теплоелектроцентраль”, які унеможливили його виконання у зазначений термін. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 24.02.2022, дата закінчення: тривають на 23.10.2025.
Таким чином, з огляду на вказаний сертифікат №3100-25-2085 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 23.10.2025 №610/05-4, Торгово-промислова палата України стосовно спірного договору № 532 від 01.11.2020 року засвідчила Херсонській торгово-промисловій палаті конкретні форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні; тимчасова окупації російською федерацією території Херсонської міської територіальної громади Херсонського району Херсонської області; можливі та активні бойові дії, що в свою чергу призвело до призупинення діяльності Херсонської торгово-промислової палати за місцезнаходженням: вул. Старомлинна, 34А, м. Херсон.
Однак, колегія суддів враховує, що відповідачем не надано суду першої інстанції доказів на підтвердження повідомлення позивача про обставини непереборної сили, а саме, про обставини, що підтверджені як форс-мажорні, Торгово-промисловою палатою України у сертифікаті № 3100-25-2085 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 23.10.2025 № 610/05-4 саме відразу після їх виникнення (військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні; тимчасова окупації російською федерацією території Херсонської міської територіальної громади Херсонського району Херсонської області; можливі та активні бойові дії), внаслідок чого Херсонська торгово-промислова палата призупинила свою діяльність за місцезнаходженням: вул. Старомлинна, 34А, с. Херсон.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не звертався до позивача із заявою про припинення даного договору з підстав неможливості його виконання, в т.ч. з огляду на призупинення Херсонською торгово-промисловою палатою, м.Херсон своєї діяльності за місцезнаходженням: вул. Старомлинна, 34А, с. Херсон, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.
Також, матеріали справи не містять доказів направлення Херсонською торгово-промисловою палатою, м.Херсон відповідного сертифікату Торгово-промислової палати України № 3100-25-2085 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 23.10.2025 №610/05-4, вже після його отримання на адресу Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль”, м.Херсон, з огляду на що позивач не знав про його існування до подання відповідачем до суду першої інстанції клопотання про долучення доказів, тобто до 24.10.2025 року.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 (п. 46, 47, 50) Верховний Суд звернув увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин. Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки, насамперед, для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. Водночас, неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини, як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).
Наразі, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 920/528/19).
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на те що норми ст.617 Цивільного кодексу України, регулюють лише можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від самого зобов`язання. Тобто, існування форс-мажорних обставин звільняє сторону договору саме від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, а не від обов`язку виконати це зобов`язання після припинення таких обставин. Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач не заявляє до стягнення пеню, неустойку або інші штрафні санкції за порушення відповідачем зобов`язання.
Доводи апелянта про те, що Херсонська торгово – промислова палата, м.Херсон призупинила свою діяльність колегія суддів відхиляє, оскільки апелянтом, як вже зазначалося вище за текстом, не було повідомлено позивача про ці обставини, не розірвано договір у встановленому чинним законодавством України порядку.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано, що жодні акти про надання послуг не були підписані збоку відповідача колегія суддів також відхиляє, як необґрунтовані, оскільки останній не надав позивачу обґрунтованої відмови від підписання актів приймання-передачі теплової енергії, а тому акти приймання-передачі є прийнятими відповідачем та, відповідно, обсяги спожитої теплової енергії є узгодженими за умовами договору, який не визнано недійсним або таким, що припинив свою дію у спірний період.
Крім того, колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано до суду власного контррозрахунку, доводи апеляційної скарги зводяться лише до посилання на форс-мажорні обставини та призупинення діяльності відповідача. 
Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем було виконано свої зобов`язання за договором з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії №532 від 01.11.2020 року, тоді як відповідач за надані послуги з постачання теплової енергії розрахувався частково у загальному розмірі 55 000 грн, що враховано позивачем при розрахунку заборгованості за надані послуги. Доказів повної оплати за поставлену теплову енергію за спірний період у розмірі 319 831 грн 67 коп. Херсонською торгово-промисловою палатою, м.Херсон матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що скаржник із посиланням на підстави, викладені в апеляційній скарзі, не спростував відповідних висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Отже, надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування “вірогідності доказів”, судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження обставини про те, що у відповідача утворилась заборгованість за договором, який є підставою позову, є такими, що відповідають таким стандартам.
Тому колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З врахуванням вищевикладеного судова колегія вважає, що апеляційна скарга Херсонської торгово-промислової палати, м. Херсон не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 року у справі №916/3205/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його зміни або скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонської торгово-промислової палати, м. Херсон на рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 року у справі №916/3205/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2025 року у справі №916/3205/25 залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.04.2026 року

Головуючий суддя 	 Г.І. Діброва	
 Судді 	 Л.В. Поліщук	
 	 А.І. Ярош