СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10563/25

пр. № 2/759/908/26
24 лютого 2026 року Святошинський районний суд м.Києва в складі
головуючого судді Петренко Н.О. 
за участю секретаря судових засідань Чумак В.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про позбавлення батьківських прав,,
ВСТАНОВИВ :
І. Зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 05.02.2022 перебував у шлюбі з Відповідачем. За спільною згодою сторін було застосовано допоміжні репродуктивні технології (сурогатне материнство), внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Відповідач записана матір`ю дитини згідно зі ст. 123 СК України, проте біологічного зв`язку з дитиною не має.
Після народження дитини відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, дитину з пологового будинку не забирала, спільно з Позивачем не проживає, шлюб розірвано 22.12.2023. Позивач стверджує, що Відповідач не виявляє інтересу до дитини, не надає матеріальної допомоги та висловила добровільну згоду на позбавлення її батьківських прав через нотаріально завірену заяву. Просить позовну заяву задовольнити.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року залучено до участі у цивільній справі № 759/10563/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Орган опіки та піклування Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області
02 лютого 2026 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд без участі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та час повідомлена належними чином.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлений належними чином. Надав заяву про проведення засідання без участі.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи
Судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 та Відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2022 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свдоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Запис про Відповідача як матір дитини у свідоцтві про народження було зроблено відповідно до ст. 123 СК України.
Шлюб між сторонами було розірвано 22 грудня 2023 року , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .
Згідно з довідкою медичного центру «МІНІ ЕКО ЦЕНТР» № 66 від 03.01.2024 р., дитина народилася внаслідок програми допоміжних репродуктивних технологій (сурогатне материнство). Таким чином, встановлено наявність генетичного зв`язку батька з дитиною та повну відсутність генетичної спорідненості Відповідача ( ОСОБА_2 ) з дитиною.
До матеріалів справи додано нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_2 від 29.02.2024 р. (реєстровий № 163), у якій вона зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Відповідач підтвердила, що розуміє правові наслідки такого кроку згідно зі ст. 166 СК України.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно положень ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з ч.4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Відповідно до частин 5, 6 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно з наданою суду заявою Органу опіки та піклування № 02-13/107 від 30.01.2026 р., фахівцями Служби у справах дітей було проведено обстеження за зареєстрованим місцем проживання Позивача: АДРЕСА_1 .
Встановлено, що житловий будинок за вказаною адресою тривалий час не використовується для постійного проживання, ознак активного користування майном не виявлено.
За повідомленням сусідів та Пльохівського старостинського округу, Позивач разом із сином та своєю матір`ю більше року тому виїхав за межі України і наразі перебуває у Федеративній Республіці Німеччина.
Орган опіки та піклування офіційно повідомив суд про неможливість надання висновку про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав, оскільки неможливо провести обстеження умов проживання та оцінити потреби дитини.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а орган має надати письмовий висновок. Проте, суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування має лише дорадчий характер і не є обов`язковим для суду, якщо фактичні обставини справи дозволяють вирішити спір в інтересах дитини без такого документа.
У даній справі суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності висновку Михайло-Коцюбинської селищної ради, виходячи з наступного:
Орган опіки офіційно повідомив суд про неможливість підготовки висновку через перебування дитини за кордоном. Затягування судового розгляду лише з метою отримання формального документа суперечить принципу розумних строків та інтересам дитини.
Встановлено, що Відповідач не є біологічною матір`ю дитини, оскільки було використано донорську яйцеклітину. Це виключає природний біологічний зв`язок, який зазвичай є пріоритетним при захисті батьківських прав.
Відповідач надала нотаріально завірену заяву, у якій прямо зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Це є проявом її вільного волевиявлення та підтвердженням небажання виконувати батьківські обов`язки.
Дитина з народження виховується виключно батьком. Позбавлення прав особи, яка фактично є сторонньою для дитини та юридично відмовилася від неї, дозволить батькові безперешкодно захищати інтереси сина, зокрема в питаннях медицини, освіти та пересування за кордоном.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд встановив, що ОСОБА_2 свідомо та тривалий час (з моменту народження дитини) ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Факт ухилення підтверджується відсутністю спільного проживання, відсутністю генетичного зв`язку з дитиною та письмовою заявою Відповідача про згоду на позбавлення прав.
Беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав у дановму випадку є не каральним заходом для матері, а засобом захисту інтересів дитини та приведенням юридичного статусу Відповідача у відповідність до фактичних обставин, суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.
Відсутність висновку органу опіки та піклування не є перешкодою для ухвалення рішення, оскільки орган опіки офіційно визнав неможливість його надання, а сукупність інших доказів є цілком достатньою для однозначного висновку про необхідність захисту прав малолітньої дитини.
Суд, керуючись принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини та враховуючи положення статті 161 Сімейного кодексу України, дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 5,6, 141,153,160,161 СК України ст. 264, 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ: 
Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської област про позбавлення батьківських прав  - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя          Н.О. Петренко