Справа № 132/3033/25
Провадження № 22-ц/801/492/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року	Справа № 132/3033/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю.,
за участю секретаря судового засідання Кулішко Б.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зменшення розміру аліментів,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою його представником – адвокатом Кравченком Володимиром Володимировичем, на рішення Калинівського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 09 грудня 2025 року у м. Калинівка, під головуванням судді цього суду Павленка І.В., дата складення повного тексту судового рішення не відома,  

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтований тим, що 31.05.2023 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/2528/22 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Разом з тим, позивач зазначав, що після ухвалення вищезазначеного судового рішення, його матеріальне становище погіршилось.
Також позивач вказував, що має проблеми зі здоров`ям, оскільки під час проходження військової служби одержав численні поранення. Крім того, ОСОБА_1 зауважив, що має порушення звукосприйняття та звукопроведення з обох боків; комбінована втрата слуху 4 ступеню з обох боків. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 фактично повністю втратив слух, останній вимушений постійно проходити обстеження слуху, з метою підбору слухового апарату. Між тим, як повідомив позивач, він проходив і надалі продовжує проходити лікування в медичних закладах, оскільки в нього наявні значні хвороби. Внаслідок отриманих поранень, ОСОБА_1 була призначена третя група інвалідності.
Позивач звертав увагу суду на те, що на даний час він самостійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим несе значні матеріальні витрати по оплаті комунальних послуг. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був наданий позивачу в користування Талалаївською селищною радною Прилуцького району Чернігівської області. 
ОСОБА_1 стверджував, що єдиний дохід, який він мав за 2025 рік - це одноразова грошова допомога, яка була виплачена ІНФОРМАЦІЯ_3 в січні 2025 року в розмірі 757 000 грн. Інших доходів або стабільного заробітку позивач не має, оскільки не може працевлаштуватися на роботу після звільнення з військової служби внаслідок отриманих поранень.
На думку позивача, вказані обставини достеменно підтверджують те, що у нього майже не залишається особистого доходу, що свідчить про втрату ним усіх джерел для існування та ставить його у надзвичайно скрутне матеріальне становище та на межу виживання. 
За таких обставин, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 31.05.2023 року у справі № 132/2528/22 з 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) позивача до 1/8 частки.
09.12.2025 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у задоволені позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду,  ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Кравченка В.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що позивачем було надано вичерпний перелік належних та допустимих доказів, які підтверджують ту обставину, що майновий стан  ОСОБА_1 погіршився у зв`язку із проблемами зі здоров`ям та втратою стабільного доходу, а розмір аліментів, які стягують з нього за рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 31.05.2023 року у справі № 132/2528/22, є завищеним та підлягає зменшенню, оскільки сума аліментів, які стягуються, ставлять позивача на межу виживання.
Проте, як вважає скаржник, судом першої інстанції не було надано оцінки всім наявним у матеріалах справи доказам, та зроблено помилковий висновок, що позивачем нібито не надано жодного доказу погіршення його майнового стану у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.
Апелянт наголошує, що надана ним медична документація достеменно підтверджує те, що з моменту отримання позивачем поранення під час виконання бойових завдань хоч і минув значний час, однак  ОСОБА_1 і надалі вимушений проходити вартісне лікування та несе значні матеріальні витрати, що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи.
Також скаржник зауважує, що судом першої інстанції було проігноровано той факт, що ОСОБА_1 була призначена третя група інвалідності.
Крім того, ОСОБА_1 вказує, що, починаючи із дати звільнення із Збройних сил України, у нього відсутні будь-які офіційні стабільні доходи, крім пенсії по інвалідності.
Водночас звертає увагу суду на те, що житловий будинок, в якому він проживає, був тимчасово наданий органом місцевого самоврядування. Позивач не є власником вказаного будинку.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_3 , батьками якої записані  ОСОБА_1  та  ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09.02.2010 року (а.с. 16).
Також ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , батьками якого записані  ОСОБА_1  та  ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 17.12.2012 року (а.с. 17).
18.10.2018 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/3434/18 шлюб між  ОСОБА_1  та  ОСОБА_2 , укладений 26.11.2009 року, було розірвано (а.с. 15).
31.05.2023 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 132/2528/22 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 18-20).
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 01.05.2024 року (а.с. 30).
Згідно із довідкою про обставини травми № 1819 від 20.03.2024 року ОСОБА_1 під час виконання бойових завдань 17.03.2024 року отримав поранення: Вибухова травма: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, акубаротравма з порушенням цілісності правої барабанної перетинки; вогнепальне осколкове сліпе поранення правового плеча (а.с. 34).
07.06.2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_4 № 159 штаб-сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 (а.с. 31).
Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 25.08.2025 року вбачається, що за період з січня 2025 року по червень 2025 року ОСОБА_1 отримав дохід у січні 2025 року у розмірі 757 000 грн – соціальні виплати. Інших доходів за вказаний період не відображено (а.с. 79).
Із довідки до акту огляду медико-соціально експертною комісією серії 12 ААГ № 794448 від 05.07.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 протипоказано психоемоційні перевантаження, робота на висоті та біля рухомих механізмів (а.с. 70).
Як вбачається із посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 11.08.2025 року,  ОСОБА_1 є особою із інвалідністю третьої групи. Посвідчення дійсне до 30.07.2027 року (а.с. 71).
Також в матеріалах справи містяться квитанції про сплату ОСОБА_1 аліментів на рахунок ОСОБА_2 за період з січня 2025 року по серпень 2025 року у загальному розмірі 291 320, з яких 249 000 грн відраховано із одноразової грошової допомоги по інвалідності за 2024 рік (а.с. 21-25).
ОСОБА_1 , з поміж іншого, надав медичну документацію щодо його лікування за період з березня 2024 року по травень 2024 року, а також за період із травня 2025 року по червень 2025 року (а.с. 40-63).
Позивач долучив до позовної заяви квитанції про оплату ним комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , за вересень 2024 року, за березень 2025 року, за квітень 2025 року та за червень 2025 року (а.с. 75-78).
Як вбачається з консультативного висновку спеціаліста від 15.07.2025 року та виписок із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого від 04.06.2025 року, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хворіє та потребує систематичного лікування у ортопеда, офтальмолога, кардіолога, у зв`язку із чим ОСОБА_2 було понесені відповідні витрати (а.с. 109-115).
Відповідно до довідки про склад сім`ї № 177 від 26.08.2025 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26).
Згідно із довідкою про доходи № 132, виданою ОСОБА_2 . Відділом освіти, молоді та спорту Калинівської міської ради 15.10.2025 року, ОСОБА_2 з 01.12.2016 року працює прибиральницею у вказаному відділі. Її сукупний дохід за період з квітня 2025 року по вересень 2025 року складає 53 286, 54 грн (а.с. 108).
Відповідно до довідки № 904, виданої Сальницьким старостинським округом Калинівської міської ради Вінницької області 16.10.2025 року, на утриманні ОСОБА_2 знаходяться неповнолітні діти, а саме дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 105).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними засобами доказування обставини щодо неможливості здійснення виплати аліментів на утримання дітей у раніше визначеному судом розмірі. 
З наявних у справі матеріалах вбачається, що позивач отримав інвалідність третьої групи тимчасово, що дає йому можливість працевлаштуватися. Також відповідно до довідки МСЕК, наданої позивачем, йому лише протипоказані психоемоційні перевантаження, робота на висоті та біля рухомих механізмів.
Крім того, суд вважав, що отримання позивачем одноразової допомоги в розмірі 757 000 грн в січні 2025 року аж ніяк не свідчить, що у нього на час подання даного позову відсутні кошти, що він має скрутне матеріальне становище.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів на утримання двох дітей до 1/8 частини від доходів позивача, може призвести до порушення права дітей на гідний рівень життя та не буде відповідати принципу якнайкращого забезпечення їх інтересів.
Обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, крім того розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним, тому суд вважав, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову належить відмовити.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Як визначено частиною 1 статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Згідно з частиною 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.
У пункті 23 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Отже, аналіз вищезазначених норм свідчить, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів. Таким чином зміна матеріального становища або сімейного стану є окремою підставою для зміни розміру аліментів. При цьому суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, має враховувати й інші обставини, передбачені статтею 182 СК України, насамперед з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Із зазначених норм закону також випливає те, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Враховуючи , що доказів, які б свідчили про неможливість позивачем сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі, до суду першої інстанції надано не було, не встановивши необхідних умов задля виникнення підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач може сплачувати аліменти у визначеному розмірі та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
При цьому доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має проблеми зі здоров`ям внаслідок отриманого поранення, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей від шлюбу з відповідачем та суперечитиме їх інтересам. 
Сам факт погіршення стану здоров`я платника без підтвердження того, що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, не є самостійною підставою для зменшення визначеного розміру аліментів, які стягуються із платника.
Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивач є особою працездатного віку, при цьому доказів того, що на момент подання позову у нього відсутній будь-який дохід не надав. Відомості про його дохід за період з січня 2025 року по червень 2025 року не підтверджують істотного погіршення матеріального становища позивача, яке б об`єктивно унеможливлювало сплату аліментів у встановленому судовим рішенням розмірі. 
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що погіршення стану здоров`я позивача є підставою для зменшення розміру аліментів, враховуючи також, що за наданих ним доказів вони мають тимчасовий характер і не впливають на його спроможність матеріально забезпечувати дітей в довготривалій перспективі.
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, розмір стягуваних із позивача аліментів за рішенням суду не є завищеним, враховуючи, що визначений розмір аліментів одночасно розподіляється на обох дітей.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що посилання в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального.
Отже, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Кравченком Володимиром Володимировичем, залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року - без змін.
Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України. 

Головуючий       О. В. Ковальчук

Судді:        Т. Б. Сало 

О. Ю. Береговий