ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року
м. Київ

справа № 824/111/25
провадження № 61-15660ав25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

за участю:
секретаря судового засідання -Крічфалуши С. С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Огородника Костянтина Ярославовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року в складі судді Яворського М. А.
в справі за заявою ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 26 вересня 2025 року всправі  № 1309-25/02 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, штрафу за неналежне виконання договору іпотеки та 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог
26 вересня 2025 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа»стягнуто з  ОСОБА_2 на користь    ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, посвідченим 12 квітня 
2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 
Гамаль I. М. за реєстровим № 1882, в розмірі 783 750,00 грн; стягнуто з 
  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 частково нарахований штраф за неналежне виконання умов договору іпотеки, посвідченого 12 квітня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль I. М. за реєстровим № 1883, у розмірі 764 400,00 грн.
У жовтні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду з заявою, у якій просив видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 26 серпня 2025 року, ухваленого в справі № 1309-25/02 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором, штрафу за неналежне виконання договору іпотеки.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції і мотиви її прийняття 
24 листопада 2025 року ухвалою Київського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 26 вересня 2025 року в справі № 1309-25/02 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, посвідченим 12 квітня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль I. М. за реєстровим № 1882, в розмірі 783 750,00 грн.
Відмовлено ОСОБА_1 у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 26 вересня 2025 року в справі № 1309-25/02 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частково нарахованого штрафу за неналежне виконання умов договору іпотеки від 12 квітня 2024 року в розмірі 764 400,00 грн.
Ухвала мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів того, що рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 26 вересня 2025 року скасовано судом. Доказів, що третейська угода визнана недійсною, відсутні, склад третейського суду, яким прийнято рішення, відповідає вимогам закону, рішення третейського суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів відповідно до закону. Існують передбачені законом підстави для видачі заявнику виконавчого листа за рішенням третейського суду в частині стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 783 750,00 грн. 
Що стосується рішення третейського суду в частині стягнення з відповідача штрафу за невиконання умов іпотечного договору, а саме неукладення договору страхування предмета іпотеки, то штраф, нарахований за період з 24 лютого 2022 року, відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу (далі - ЦК) України ОСОБА_1 мав би списати (або не нараховувати). У період дії воєнного стану законодавець звільнив позичальників від сплати штрафів за невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами, а договір іпотеки є похідним від кредитного договору, що в системному тлумаченні положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України свідчить про те, що під час воєнного стану іпотекодавці також звільнені від сплати штрафів за невиконання умов іпотечного договору, а саме за неукладення договору страхування предмета іпотеки. В іншому випадку втрачається мета такого звільнення позичальників від сплати штрафів за несвоєчасне повернення коштів позикодавцеві. За таких обставин третейський суд у своєму рішенні про стягнення з відповідача штрафу застосував спосіб захисту прав та охоронюваних інтересів кредитодавця (іпотекодержателя), який в період дії воєнного стану в Україні не передбачений законом.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
06 грудня 2025 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Огородник К.Я. засобами поштового зв'язку надіслав до Верховного Суду апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року, в якій просить її в частині відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 26 вересня 2025 року в справі № 1309-25/02 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частково нарахованого штрафу за неналежне виконання умов договору іпотеки від 12 квітня 2024 року в розмірі 764 400,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення заяви.
Апеляційна скарга мотивована тим, що пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено звільнення позичальника від сплати штрафних санкцій на період дії в Україні воєнного стану саме за прострочення грошового зобов`язання. Передбачене пунктом 2.4.9 договору іпотеки зобов`язання відповідача застрахувати предмет іпотеки не є грошовим, це зобов`язання є самостійним згідно із вимогами статті 8 Закону України від 05 червня 2003 року в справі № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон про іпотеку), а не похідним від основного грошового зобов`язання (повернення позики). Відтак положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України не поширюються на зобов`язання сплати штрафних санкцій за невиконання негрошового зобов`язання іпотекодавця щодо страхування предмета іпотеки, передбаченого договором іпотеки.

Під час розгляду заяв про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду суд не здійснює оцінку законності і обґрунтованості рішення третейського суду по суті розглянутого спору, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду передбачених законом.

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

Провадження у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження в цій справі.

29 січня 2026 року ухвалою Верховного Суду закінчено підготовчі дії в справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19 лютого 2026 року об 11 год. 00 хв.

19 лютого 2026 року розгляд справи відкладено на 19 березня 2026 року. 

У судовому засіданні19 березня 2026 рокубрав участь представник  ОСОБА_1 - адвокат Огородник К. Я. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

ОСОБА_2 . вдруге не з`явився в судове засідання без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 

За змістом частини восьмої статті 128 351 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова повістка за адресою     ОСОБА_2 . повернулася до Верховного Суду з відміткою про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Про причини неявки     ОСОБА_2 . суд не повідомляв, тому справа підлягає розгляду за його відсутності. 

Позиція суду апеляційної інстанції, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд під час ухвалення постанови 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виснувала таке.

У частині другій статті 24, частині другій статті ЦПК України встановлено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За частинами першою, третьою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Глава 4 розділу ІХ ЦПК України регулює провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів.

Згідно з частиною першою, другою статті 483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

При розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу (частина третя статті 485 ЦПК України).

За вимогами статті 486 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні положення містяться у частині шостій статті 56 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди» (далі - Закон № 1701-IV). 

Аналіз статті 486 ЦПК України та статті 56 Закону № 1701-IVсвідчить про те, що під час розгляду заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду суд не здійснює оцінку законності і обґрунтованості рішення третейського суду, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа. У статті 486 ЦПК України передбачено виключний перелік підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, тягар доведення наявності яких покладається на сторону, яка обґрунтовує необхідність відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду (постанови Верховного Суду від 14 вересня 2023 року в справі № 824/25/23, від 10 серпня 2023 року в справі № 824/29/23, від 16 травня 2024 року в справі № 824/129/23, від 25 вересня 2025 року в справі № 4813/2108/24). 

У цій справі суд першої інстанції послався на те, що рішення третейського суду містить непередбачений законом спосіб захисту прав та охоронюваних інтересів, оскільки на підставі пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в період дії воєнного стану законодавець звільнив позичальників від сплати штрафів за невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами, а договір іпотеки є похідним від кредитного договору, що в системному тлумаченні положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України свідчить про те, що під час воєнного стану іпотекодавці також звільнені від сплати штрафів за невиконання умов іпотечного договору, а саме за неукладення договору страхування предмета іпотеки.

З такими висновками Верховний Суд повністю погодитися не може. 

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. 

Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (постанова Верховного Суду від 31 січня 2024 року в справі № 183/7850/22). 
Верховний Суд неодноразово викладав висновки щодо застосування пункту 
18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. 
Зокрема, дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23, від 12 лютого 2025 рокув справі № 758/5318/23); на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) (постанови Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22, від 21 січня 2025 року в справі № 751/3052/23). 
Не підлягають застосуванню положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до договору поставки, який не включає в себе майнові елементи договорів комерційного, товарного кредитів (постанова Верховного Суду від 11 липня 2024 року в справі № 902/171/23). 
У постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року в справі № 183/7850/22 зазначено, що законодавець в пункті 18Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язань щодо повернення авансу, тому вказана норма до цих правовідносин не застосовується. 
Законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язання щодо повернення коштів, сплачених на виконання попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири. Норма пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України незастосовна до таких правовідносин (постанова Верховного Судувід 21 січня 2025 року в справі № 751/3052/23). 
Відповідно до ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509); зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526); виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина перша статті 546).
Згідно зі статтею 572 ЦК України за заставою кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку). 

За змістом статті 11 Закону про іпотеку іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. 

Метою укладення договору іпотеки є отримання кредитором додаткових гарантій виконання основного зобов`язання забезпеченого цим договором, у разі невиконання якого боржником таке зобов`язання підлягає виконанню іпотекодавцем. Тобто іпотека є визначеним законним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання чим фактично обумовлюється її похідний (акцесорний) характер стосовно основного зобов`язання.

Водночас відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто учасники цивільних відносин за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин, як договір, могли встановити в договорі іпотеки окремі самостійні зобов`язання і відповідальність за їх невиконання. 

У такому випадку договір іпотеки одночасно є акцесорним (похідним, додатковим) зобов`язанням, що забезпечує виконання (основного) кредитного договору, та містить окремі зобов`язання, пов`язані з виконанням умов саме іпотечного договору. 

Відповідно до умов підпунктів 2.4.9, 2.4.10 пункту 2.2 договору іпотеки від 12 квітня 2024 року    ОСОБА_2 зобов`язувався за власний рахунок протягом трьох робочих днів з дати укладення цього договору здійснити страхування предмета іпотеки на користь іпотекодержателя від ризиків: випадкового пошкодження або знищення предмету іпотеки внаслідок дії вогню, вибуху, протиправних дій третіх осіб, дій стихійних явищ, падіння літальних апаратів або їх частин, вантажу і багажу, а також космічних об`єктів, пошкодження водою з систем водопостачання, опалення, каналізації та аналогічних систем, в день укладення цього договору, на строк не менше, ніж строк повернення позики та виконання інших грошових зобов`язань, що зазначені в договорі, який обумовлює основне зобов`язання, збільшений на три місяці, в день укладення договору страхування предмета іпотеки надати іпотекодержателю підтверджуючі документи, що засвідчують факт страхування предмета іпотеки згідно умов цього договору.

Згідно з підпунктом 3.2.2пункту 3.2 договору іпотеки у разі порушення підпунктів 2.4.9 - 2.4.11 пункту 2.2 договору іпотекодавець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 1 % від заставної вартості предмета іпотеки за кожний день неукладення договору страхування предмета іпотеки.
ОСОБА_2 не застрахував предмет іпотеки, у зв`язку з чим відповідно до підпункту 3.2.2 пункту 3.2 договору іпотекийому нараховано штраф, який третейський суд стягнув у розмірі 764 400,00 грн.
Сплата штрафу, передбаченого пунктами 3.1, 3.2 цього договору, не звільняє іпотекодавця від виконання зобов`язання в натурі (пункт 3.3 договору іпотеки). 

За умовами іпотечного договору штраф за невиконання обов`язку щодо страхування предмета іпотеки стягується з позичальника безвідносно до виконання основного зобов`язання. Сума такого штрафу не зараховується на погашення кредиту й стягується з іпотекодавця на підставі підпункту 3.2.2 пункту 3.2 договору іпотеки, а не кредитного договору. 

Визначений підпунктом 3.2.2пункту 3.2 договору іпотеки штраф є санкцією за порушення саме іпотечного зобов`язання, а не умов за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику). 

У пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачено особливостей у регулюванні наслідків неналежного виконання (невиконання, часткового виконання) зобов`язань щодо страхування предмета іпотеки та не звільнено іпотекодавця від такого обов`язку в період воєнного стану. 

Отже, в цій справі Верховний Суд висновує, що пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до вирішення питання про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 26 вересня 2025 року в справі № 1309-25/02 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частково нарахованого штрафу за неналежне виконання умов договору іпотеки від 12 квітня 2024 року в розмірі 764 400,00 грн застосуванню не підлягає. 

Однак до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 6 Закону № 1701-IV третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки.

Колегія суддів враховує послідовну правову позицію Верховного Суду щодо визначення словосполучення «спори щодо нерухомого майна». У своїх постановах від 25 лютого 2018 року в справі № 201/12876/17, від 11 липня 2019 року в справі № 462/721/18 (предмет стосувався договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором) Касаційний цивільний суд зазначив, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, - це позови, пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому всі позови у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна. 

Тобто це спори, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що це будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року в справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

Спір між сторонами у цій справі виник щодонерухомого майна, оскільки стосується стягнення штрафу за невиконання обов`язку щодо страхування предмета іпотеки - житлового будинку та земельної ділянки, а тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, в цій частині не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Третейський суд, розглядаючи спір, який частково (в частині штрафу за невиконання обов`язку щодо страхування предмета іпотеки) йому не підвідомчий, діяв поза межами своєї компетенції.
За вимогами статті 486 ЦПК України, статті 56 Закону № 1701-IV суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. 

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України). 

Такі обставини становлять самостійну підставу для відмови в задоволенні заяви  ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 26 серпня 2025 року, ухваленого в справі № 1309-25/02 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в частині стягнення штрафуза неналежне виконання договору іпотеки, однак відмінну від застосованої судом першої інстанції, у зв`язку з чим необхідно змінити мотивувальну частину ухвали суду. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів уважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року в частині відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 26 вересня 2025 року в справі № 1309-25/02 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частково нарахованого штрафу за неналежне виконання умов договору іпотеки від 12 квітня 2024 року в розмірі 764 400,00 грн змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови. 

В іншій частині ухвала Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року не оскаржується та Верховним Судом не переглядається. 

Щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). 

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що наслідком апеляційного перегляду справи результат вирішення заяви про видачу виконавчого листа в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штрафу за неналежне виконання умов договору іпотеки не змінився (відмова в задоволенні заяви в цій частині), понесені ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на нього. 

Керуючись статтями 24, 351, 368, 376, 381-384ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Огородника Костянтина Ярославовича задовольнити частково. 

Ухвалу Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року в частині відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 26 вересня 2025 року в справі № 1309-25/02 щодо стягнення з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 частково нарахованого штрафу за неналежне виконання умов договору іпотеки від 12 квітня 2024 року в розмірі 764 400,00 грн змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська