МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
вул. Димитрія Ростовського, 35, селище Макарів, Бучанський район, Київська область, 08001, тел. (063)069-85-65, e-mail inbox@mk.ko.court.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2026 р. Справа № 381/3506/24 
Провадження № 2/370/1225/24

Макарівський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Сініциної О.С.,
із секретарем судового засідання: Гребінською Н.П., Хоменко О.В., Коростильовою Н.Ю.
за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача, адвоката Штирі Б.В.,
відповідача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника третьої особи садового товариства «Механізатор» Сокол Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду у селищі Макарові Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, садове товариство «Механізатор» працівників Київського управління механізації № 36 тресту «Промтехмонтаж-2» в особі керівника Сокол Наталії Євгеніївни про витребування з незаконного володіння земельної ділянки, визнання недостовірним та скасування державного акта про право власності на землю, скасування державну реєстрацію в Державному земельному реєстрі земельної ділянки, визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та свідоцтво про право на спадщину

у с т а н о в и в:

З Фастівського міськрайонного суду Київської області до Макарівського районного суду Київської області за підсудністю 09 жовтня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, садове товариство «Механізатор» працівників Київського управління механізації № 36 тресту «Промтехмонтаж - 2» в особі керівника Сокол Наталії Євгеніївни про скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування кадастрового номера.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до протоколу загальних зборів садового товариства «Механізатор» від 07 липня 2018 року № 07/07, завіреного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. та зареєстрованого за номером № 3738, 3739, ОСОБА_4 виключили із членів кооперативу згідно з пунктами 4.11.4, 4.11.5 Статуту кооперативу та закріплення земельної ділянки АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Внесли зміни до списку членів товариства – замість ОСОБА_4 на ОСОБА_1 , тобто позивача прийняло до членів кооперативу СТ «Механізатор» та закріплено за ним земельну ділянку № НОМЕР_1 .
Відповідно до рішення загальних зборів позивач сплатив вступні внески та інші платежі, а у період з 2018 по 2024 роки, позивач сплачував щорічні платежі за користування земельної ділянки № 10 СТ «Механізатор».
З моменту виділення ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки до червня 2024 року він користувався нею, вирощував городину.
Однак, у квітні 2024 року до нього звернулася керівник СТ «Механізатор» ОСОБА_5 та повідомила, що земельна ділянка № НОМЕР_1 йому більше не належить і він не може нею користуватися. 
Також, керівник садового товариства повідомила, що їй не було відомо, що на земельну ділянку № НОМЕР_1 виданий державний акт на право приватизації земельної ділянки на ім`я ОСОБА_4 на момент передачі її позивачу.
Згодом він зустрівся на території кооперативу з представниками ОСОБА_4 стосовно спірної ділянки, на момент зустрічі ці особи не мали при собі документів щодо підтвердження права власності. Також ці особи надалі йому копію рішення загальних зборів № 07/07 від 07 липня 2018 року та ксерокопію акта на право приватизації земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності СТ «Механізатор» на ім`я ОСОБА_4 .
Крім того, 04 червня 2024 року голова правління ОСОБА_6 надала йому копію договору купівлі-продажу від 03 травня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г., зареєстрованого в реєстрі за 
№ 1442, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 за яким ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0477 га з кадастровим номером 3222784700:02:004:0200, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Земельна ділянка належала відповідачу (продавцю) ОСОБА_2 належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г. 30 квітня 2024 року за реєстровим № 1400, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.04.2024 за номером запису про право власності: 54816604, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2927678232227.
Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, земельною ділянкою не користувався протягом 5 років, належні платежі кооперативу не сплачував, а тому був виключений з членів кооперативу.
У 2018 році позивач викупив сусідню земельну ділянку АДРЕСА_2 , яка належала матері ОСОБА_4 . Земельна ділянка № 10 станом на 07.07.2018, а ні ОСОБА_4 , а ні його спадкоємцями не була приватизована. 
Суд ухвалою від 14 жовтня 2024 року позов прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку загального позовного провадження, встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Призначив підготовче судове засідання.
Представник позивача 22 січня 2025 року звернувся до суду із клопотанням про уточнення позовних вимог, у яких просив скасувати державну реєстрацію в Державному земельному реєстрі земельної ділянки площею 0,0477 га для колективного садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0477 га для колективного садівництва. Стягнути на користь позивача відшкодування за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Звільнити від сплати судового збору, судові витрати покласти на відповідачів.
Уточнені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі порушили конституційне право позивача на користування землею та природними об`єктами права власності народу відповідно до статті 13 Конституції України, а також порядок набуття і реалізації громадянами права власності на землю відповідно до статті 14 Конституції України. 
Відповідач ОСОБА_2 03 травня 2024 року відчужила шляхом продажу спірну земельну ділянку відповідачу ОСОБА_3 одразу після оформлення права власності на неї на підставі свідоцтва про право на спадщину 30.04.2024. Оформлення права власності та купівля-продаж здійснювалися відповідачами з порушенням вимог закону, поспіхом, у одного й того ж нотаріуса, що свідчить про вчинення цих правочинів з корисливою метою та в інтересах відповідача ОСОБА_3 .
Відповідачі легалізувати незаконно набуту ними земельну ділянку в інтересах відповідача ОСОБА_3 як «добросовісного» набувача. Слід додати, що ОСОБА_3 вже мала сусідню земельну ділянку і ділянка позивача їй потрібна була для збільшення площі ділянки. Відповідачі заздалегідь знали про незаконність своїх дій, на вимогу позивача не припинили їх, перешкоджають позивачеві у здійсненні його законного права.
Крім того, представник позивача зазначив, що повноваженні відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не поширюються на територію Київської області та Макарівської територіальної громади. Реєстрація спірної земельної ділянки у Київській області у Державному земельному кадастрі здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, неуповноваженим на те органом та на невідповідній території, незаконно і протиправно.
Представник позивача також просив суд звільнити позивача від сплати судового збору, який він сплатив у розмірі 2 422,40 грн під час подачі позову до суду, оскільки позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 від 25.05.2024 й відповідно до пункту 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, надаються пільги з першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, а згідно з пунктом 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір» під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Позов стосується відновлення та захисту порушеного права володіння і користування учасником бойових дій відведеною йому земельною ділянкою.
До суду 21 лютого 2025 року надійшов відзив на позову заяву від відповідача 
ОСОБА_3 , у якому вона просила суд відмовити у позові, оскільки жодні права позивача не були порушені. Відповідач зазначила, що ОСОБА_4 був членом кооперативу СТ «Механізатор», на ім`я ОСОБА_4 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ № 026551, на земельну ділянку площею 0,051 га, що на території Мостищенської сільської ради, СТ «Механізатор» для ведення садівництва, на підставі рішення Мостищенської сільської Ради народних депутатів 2 сесії XXIV скликання від 17 липня 2002 року та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 539 від 02 січня 2003 року. 
Відповідно до довідки СТ «Механізатор» від 19 березня 2024 року № 19 спірна земельна ділянка № НОМЕР_1 до 2017 року була закріплена за членом кооперативу ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова А.Г., 
27 червня 2018 року завела спадкову справу у зв`язку із смертю ОСОБА_4 . Спадкоємцем за законом спірної земельної ділянки була відповідач ОСОБА_2 . У процесі оформлення права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, ОСОБА_2 зобов`язана була замовити технічну документацію щодо встановлення (відновлення) її меж з метою присвоєння кадастрового номеру для завершення процедури державної реєстрації відповідно до вимог законодавства.
Відповідач вважає, що реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі державним кадастровим реєстратором відділу № 3 ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області є правомірною та такою, що відповідає законодавству. 
Представник позивача, 13 березня 2025 року подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що відзив є необґрунтованим та таким, що не спростовує обставини порушення відповідачем чинного законодавства.
Так, відповідач не пояснила, чому зазначеного державного акта на землю серії І-КВ 
№ 026551 не було у СТ «Механізатор» на час прийняття рішення загальними зборами про виключення ОСОБА_4 зі складу його членів та передачу земельної ділянки № НОМЕР_1 у користування позивачу. Зі свого боку, відповідачі не є членами садового товариства, а позивач є членом товариства.
Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві, який надійшов до суду 05 травня 2025 року заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила суду, що її чоловік ОСОБА_4 був власником спірної земельної ділянки і членом СТ «Механізатор», на підставі відповідного державного акта. Ця ділянка знаходилася біля ділянки його матері ОСОБА_7 . Обидві земельні ділянки були придбані майже в один час.
Після смерті чоловіка, його мати ОСОБА_7 продала свою ділянку ОСОБА_1 . Купівля-продаж ділянки здійснена у присутності приватного нотаріуса Сташкової А.Г. та ОСОБА_8 , який був головою садового товариства «Механізатор» на той час.
Восени 2019 року ОСОБА_8 у телефонній розмові домовився з нею про зустріч з представником ОСОБА_1 для обговорення питання продажу ділянки її чоловіка ОСОБА_4 . На прохання ОСОБА_8 зустріч відбулася у кабінеті приватного нотаріуса ОСОБА_9 , де їй було запропоновано продати ділянку за ціною нижчою за ринкову, тож вона відмовилася.
Спадкова справа на майно померлого чоловіка відкрита 27 червня 2018 року, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 27.06.2018 
№ 52446720. 
Згодом, у процесі оформлення права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, вона замовила технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, що належала чоловікові з метою присвоєння їй кадастрового номеру для завершення процедури державної реєстрації. Коли вона перебувала за місцем розташування ділянки з геодезистами, познайомилась з позивачем ОСОБА_1 , який знову запропонував їй низьку ціну за земельну ділянку, на що вона відмовилась.
Технічну документацію відповідач оформила, але у зв`язку із сімейними обставинами, не довела справу до кінця для отримання кадастрового номеру. 
У 2024 році їй зателефонувала відповідач ОСОБА_3 та запропонувала купити у неї спірну земельну ділянку, на що вона погодилася та уклала відповідний договір купівлі-продажу.
Представник позивача 20 травня 2025 року звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, які були прийняті судом протокольною ухвалою у судовому засіданні 31 липня 2025 року.
Позивач просив витребувати з незаконного володіння земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,055 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський (Макарівський) район, Бишівська (Мостищенська) територіальна громада, СТ «Механізатор», яка належить ОСОБА_1 на підставі рішення загальних зборів членів садового товариства «Механізатор» від 07.07.2018. Визнати недостовірним та скасувати акт на право власності на землю серії І-КВ № 026551 Мостищенської сільської ради Київської області від 02.01.2003. Скасувати державну реєстрацію в Державному земельному реєстрі земельної ділянки з кадастровим номером 3222784700:02:004:0200. Визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, від 03.05.2024 та свідоцтво про право на спадщину від 30.04.2025, скасувати їх реєстрацію у Державному реєстрі речових прав. Стягнути на користь позивача відшкодування за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Звільнити від сплати судового збору, судові витрати покласти на відповідачів.
Уточнені позовні вимоги, зокрема обґрунтовані тим, що рішення про передачу у приватну власність спірну земельну ділянку ОСОБА_4 не приймалось, що підтверджується копією протоколу 2 сесії 4 скликання Мостищенської сільської ради Макарівського району Київської області від 17.07.2002.
Відповідачі до сільської ради із заявами про набуття права на земельну ділянку, надання дозвільних документів з метою розробки документації із землеустрою не звертались.
Із витребуваної спадкової справи, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину з порушенням вимог статті 1261 Цивільного кодексу України, оскільки з першої черги спадкування за законом була усунута матір спадкодавця – ОСОБА_7 . 
Заяву про прийняття спадщину ОСОБА_2 подала лише 27.06.2018, через рік після смерті ОСОБА_4 , тоді як за статтею 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Рішення суду про поновлення строку на прийняття спадщини до справи не долучено.
Факт спільного проживання спадкодавця з відповідачем ОСОБА_2 підтверджений лише реєстрацією місця проживання, що за правовою позицією Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 Цивільного кодексу України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
У спадковій справі про спадкове майно свідчить лише договір про його розподіл, зареєстрований через 7 років (30.04.2024) після відкриття спадщини. За цим договором спадкоємці (дружина та діти) розділили між собою дві земельні ділянки, які у різний час 
(2002-2008 роки), у різних садових товариствах були приватизовані з порушення частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України. 
Площа земельної ділянки незаконно змінена на 0,051 га замість 0,055 га в порушення вимог статті 118 Земельного кодексу України. 
Відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки 
№ НОМЕР_1 у власність ОСОБА_4 , що дає підставі дійти висновку про незаконне набуття права власності на цю земельну ділянку.
Представник звернув увагу суду, що спірна земельна ділянка № НОМЕР_1 вже перебувала у законному володінні позивача ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою СТ «Механізатор» від 19.03.2024 № 19.
Оскільки відповідачі не довели законність набуття ними спірної земельної ділянки, витребування її з незаконного володіння є належним способом захисту порушеного права позивача володіння на цю земельну ділянку.
Відповідач ОСОБА_3 09 червня 2025 року звернулась до суду із заявою щодо визнання ОСОБА_1 неналежним позивачем, обґрунтовуючи, що укладення договору купівлі-продажу від 03.05.2024 не призвело до порушення будь-якого його права, оскільки він не є ні власником, ні користувачем чи спадкоємцем спірної земельної ділянки. Крім того, відповідач звертала увагу, що ОСОБА_1 тривалий час не сплачував членські внески, фактично не користувався нею, ділянка була захаращена, не оброблена.
Додатково ОСОБА_3 зазначила, що позивач ОСОБА_1 є власником чотирьох земельних ділянок, загальною площею близько 20 соток, тож його право на набуття у власність землі не порушено, а претензії позивача на чужу ділянку є необґрунтованими та надуманими.
Заперечуючи щодо таких доводів ОСОБА_3 , представник позивача, адвокат 
Штиря Б.В. надав суду письмові заперечення, зі змісту яких, вбачається, що факт реєстрації державного акта серії І-КВ № 026551 від 02.01.2003 нічим не підтверджено, а рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки № НОМЕР_1 – відсутнє.
Крім того, представник зазначив, що голова правління СТ «Механізатор» Сокол Н.Є. незаконно сприяла відповідачам в оформленні документів із землеустрою. Не повідомила про фактичне здійснення землекористування позивачем спірною земельною ділянкою № НОМЕР_1 на момент звернення до неї. Не зазначила відомості про істинні причини виключення 
ОСОБА_4 з членів СТ «Механізатор», за яке вона теж голосувала на загальних зборах, чим створила умови для порушення відповідачами права землекористування позивача та сприяла їм у незаконному відчуженні його земельної ділянки. 
Дії голови правління СТ «Механізатор» Сокол Н.Є. щодо видачі недостовірних довідок та погодження схем розміщення спірної земельної ділянки на користь відповідачів без повідомлення позивача є фактичним втручанням у його право землекористування та носять протиправний характер.
Отже, відповідач ОСОБА_3 не може бути добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки на час вчинення правочину договору купівлі-продажу, вона володіла інформацією про фактичне землекористування цією земельною ділянкою позивачем з 2018 року та розраховувала на позбавлення його права на захист після відчуження на її користь. Водночас незаконне набуття у спадщину земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2 підтверджені належними та достовірними доказами, долученими позивачем до справи.
Відповідачі не надали суду оригінали акта про право власності на землю серії І-КВ 
№ 026551 від 02.01.2003, а у матеріалах справи наявна лише його копія, що ставить під сумнів його існування.
Суд ухвалою від 31 липня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. 
Відповідачі у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав недоведення їх позивачем. Зокрема, відповідач ОСОБА_3 повідомила суду, що позивач не доглядав за земельною ділянкою, як він стверджує. Після придбання ділянки, вона доклала чимало коштів та зусиль для приведення її у порядок: викорчувала дерево, яке росло посеред ділянки, а трава була така висока і густа, у якій були гадюки.
Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що земельну ділянку № НОМЕР_1 формально надали у користування ОСОБА_1 помилково, через необачність та відсутність відомостей щодо її власника. Водночас протягом шести років ОСОБА_1 фактично не користувався нею, членські внески не сплачував, оплату яких здійснив лише коли дізнався про наявність власника цієї земельної ділянки. Рішення просила прийняття на розсуд суду.
Третя особа приватний нотаріус Сташкова А.Г. у судове засідання не з`явилась, просила суд розглядати справу без її участі.
У судовому засіданні 31 липня 2025 року, за клопотанням представника позивача, задоволеним ухвалою суду від 14 березня 2025 року, був допитаний свідок ОСОБА_8 , який повідомив суду, що у період з 2013 року по 2021 року був головою правління СТ «Механізатор». У випадку, коли земельні ділянки були тривалий час не освоєні, він пропонував іншим членам кооперативу взяти їх у користування для догляду за ними на підставі Статуту товариства. Перед прийняттям рішення щодо передачі у користування спірної земельної ділянки позивачу ОСОБА_1 , він опитував сусідів, здійснював перевірку відповідних відомостей в архіві садового товариства, але інформації щодо наявності власника, не виявив, зокрема, інформація, що земельна ділянка № НОМЕР_1 була приватизована йому не була відома, про існування державного акта не пам`ятає.
Також ОСОБА_8 повідомив суду, що згодом ОСОБА_1 мав намір купити спірну земельну ділянку № НОМЕР_1 у відповідача ОСОБА_2 , вона йому обіцяла надати доручення на оформлення на приватизацію, але була невдала спроба. Зі свого боку, ОСОБА_1 придбав у чоловіка матері ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) земельну ділянку № НОМЕР_3 .
Заслухавши сторін у справі, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив таке.
Спірна земельна ділянка № НОМЕР_1 з кадастровим номером 3222784700:02:004:0200, з цільовим призначенням – для колективного садівництва, що розташована: Київська область, Фастівський район, Бишівська ТГ, СТ «Механізатор», належала на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-КВ № 026551, виданий за рішенням Мостищенської сільської Ради народних депутатів 2 сесії XXIV скликання від 17 липня 2002 року, на земельну ділянку, розташовану на території Мостищенської сільської ради, СТ «Механізатор», для ведення садівництва, площею 0,051 га. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на паво приватної власності на землю за № 539 02 січня 2003 року.
Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 21 липня 2017 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно із спадковою справою № 48/2018 відкритою відносно майна померлого 
 ОСОБА_4 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 
Сташковою А.Г., відповідач ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса із заявою від 27.06.2018 № 131 щодо фактичного прийняття спадкового майна її померлого чоловіка (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 21.09.1981), як така, що проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (адреса реєстрації відповідача та померлого ОСОБА_4 : АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва від 08.11.2018 № 34771595).
зі змісту довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра-М» від 03.04.2024 № 24, виданою ОСОБА_2 вбачається, що площа земельної ділянки, яка належала ОСОБА_4 згідно з державним актом серії І-КВ № 026551 була зменшена з 0,051 га на 0,0477 га в результаті повторного обміру земельної ділянки.
Відповідно до договору про розподіл спадкового майна від 30 квітня 2024 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та її й померлого ОСОБА_4 дітьми, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , до відповідача 
ОСОБА_2 у спадщину на праві приватної власності перейшла спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3222784700:02:004:0200 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.04.2024 № 1400 щодо спадщини, що складається з земельної ділянки, площею 0,0477 га, з кадастровим номером 3222784700:02:004:0200, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 
Зі змісту Витягу з Державного реєстру речових прав, земельна ділянка з кадастровим номером 3222784700:02:004:0200, площею 0,0477 га, реєстраційний номер нерухомого майна 2927678232227 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .
Надалі, 03 травня 2024 року між відповідачем ОСОБА_2 (продавець) та відповідачем ОСОБА_3 (покупець) укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, площею 0,0477 га з кадастровим номером 3222784700:02:004:0200, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г., зареєстрований за № 1442.
Також суд встановив, що загальними зборами членів садового товариства «Механізатор», затверджених протоколом від 07 липня 2018 року № 07/07, ОСОБА_4 виключили з членів кооперативу на підставі пунктів 4.11.4, 4.11.5 Статуту кооперативу та закріпили ділянку № НОМЕР_1 за позивачем ОСОБА_1 за умови сплати вступного внеску та інших платежів, внесли зміни до списку членів товариства замість ОСОБА_4 – ОСОБА_1 . 
Позивач твердить, що ОСОБА_4 не звертався до правління кооперативу із заявою про виділення йому ділянки № НОМЕР_1 , тож за ним, як новим членом СТ «Механізатор» закріпили земельну ділянку № НОМЕР_1 , якою він користувався з 2018 року по квітень 2024 року, вирощував городину.
Оскільки позивач вважає, що на підставі, долучених ним до матеріалів справи доказів, що свідчать про відсутність відповідного рішення органу місцевого самоврядування, недостовірність копії акта на право власності на землю серії І-КВ № 026551, прийняття спірної ділянки у спадщину відповідачем ОСОБА_2 з порушенням вимог Цивільного кодексу України та продаж її відповідачу ОСОБА_3 , яка не може бути добросовісним набувачем земельної ділянки № НОМЕР_1 , просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та витребувати з незаконного володіння земельну ділянку, що належить йому на підставі рішення загальних зборів членів садового товариства «Механізатор» від 07.07.2018 № 07/07.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача в одному випадку твердить, що порушене право позивача користування землею, посилаючись на вчинення відповідачами незаконних дій щодо перешкоджання позивачеві у здійсненні його законного права, а уточнюючи позовні вимоги зазначає, що порушене право володіння позивача цією земельною ділянкою, що свідчить перешкоджання відповідачем ОСОБА_3 йому доступу до ділянки, огородивши її.
Нормативно-правове регулювання.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України). 
За частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Набуття у право власність земельних ділянок здійснюється з урахуванням вимог Земельного кодексу України.
Так, згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Статтею 90 Земельного кодексу України, визначено, що власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність.
Статтею 116 Земельного кодексу України, визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.
Варто зауважити, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 131 Земельного кодексу України укладення цивільно-правових угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, а також набуття права власності на земельні ділянки за такими угодами здійснюються відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. 
Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Зі свого боку, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).
Загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є, справедливість, добросовісність та розумність.
У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом про витребування із незаконного з незаконного володіння земельної ділянки, але за усталеною судовою практикою, віндикаційний позов покликаний на витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння, метою такого позову є повернення об`єкта права власності у володіння власника та подається власником або титульним володільцем. 
Однак, позивач не є, а ні власником спірної ділянки, а ні титульним володільцем. Твердження позивача, що спірна земельна ділянка належить йому на підставі рішення загальних зборів членів садового товариства «Механізатор» від 07.07.2018 № 07/07, є суб`єктивним власним уявленням, що не ґрунтуються на вимогах зазначених правових норм та не свідчить про наявність у нього права власності чи права володіння.
Відповідно до Статуту обслуговуючого кооперативу «Садове товариство «Механізатор» працівників Київського управління механізації № 36 тресту «Промтехмонтаж-2» зі змінами та доповненнями 2014 року, затвердженого загальними зборами садового товариства «Механізатор» протоколом від 5 липня 2014 року № 1, СТ «Механізатор» здійснює свою діяльність на земельний ділянці, яка згідно з проєктом забудови складається із земель загального користування, орендованих землями, що знаходяться у колективній власності та землях, що знаходяться у приватній власності членів товариства. Загальна кількість садових ділянок – 65 одиниць ( пункт 1.6.).
Членами кооперативу можуть бути лише ті особи, що володіють на праві власності або оренди земельною ділянкою з відповідним цільовим призначенням (пункт 4.1.). Приватною власністю членів СТ «Механізатор» є приватизована ним земельна ділянка та майно і матеріальні цінності на ній, створені або придбані за рахунок особистих коштів чи особистою працею (пункт 8.2.2). Власники приватизованих земельних ділянок можуть передавати їх у спадщину або відчужувати їх у інший спосіб згідно з Земельним кодексом України (пункт 1.9.).
Варто зазначити, що, попри помилкове, формальне закріплення за позивачем земельної ділянки № НОМЕР_1 рішенням загальними зборами, як повідомила відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_1 мав намір купити у неї цю ділянку, що узгоджується із показаннями, допитаного у суді свідка ОСОБА_8 , а за поясненнями голови правління СТ «Механізатор» ОСОБА_6 , ОСОБА_1 фактично не доглядав за ділянкою, мав заборгованість зі сплати членських внесків, що підтверджується копіями квитанцій від 23 квітня 2024 року № 3240 у розмірі 4 440 грн (сплата заборгованість за ділянку № НОМЕР_1 , членські внески за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки) та від 23 квітня 2024 року № 3241 у розмірі 720 грн (членські внески за 2024 рік).
За таких обставин, суд констатує, що позивачу було відомо про належність спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 , яка відмовила йому її продати, а дізнавшись про нового власника відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернувся до суду із безпідставним позовом, керуючись власними припущеннями щодо відсутності оригіналу державного акта на земельну ділянку. Отже, позивач не довів порушення будь-якого його права на спірну земельну ділянку, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, садове товариство «Механізатор» працівників Київського управління механізації № 36 тресту «Промтехмонтаж-2» в особі керівника Сокол Наталії Євгеніївни про витребування з незаконного володіння земельної ділянки, визнання недостовірним та скасування державного акта про право власності на землю, скасування державну реєстрацію в Державному земельному реєстрі земельної ділянки, визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та свідоцтво про право на спадщину.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 21 квітня 2026 року.

Інформація сторін:

- ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ;
- ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ;
- ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_8 ;
- приватний нотаріус Київського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, адреса розташування: вул. Тимошенка, буд. 2Д, м. Київ, 04212;
- Садове товариство «Механізатор» працівників Київського управління механізації № 36 тресту «Промтехмонтаж-2», адреса розташування: село Мостище, Фастівський район, Київська область, 08071, код ЄДРПОУ 35423558.

Суддя О.С. Сініцина