ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 740/5645/25 Суддя (судді) першої інстанції: Олійник В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р.,
за участю:
секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа поліцейський Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Скиба Денис Вікторович, про скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області із адміністративним позовом до ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови від 08 серпня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 3400 грн штрафу. 
Позов обґрунтований тим, що позивач 08 серпня 2025 року телефонував на спецлінію « 102» з повідомленням, що власник будинку АДРЕСА_1 порушує правила благоустрою, а саме влаштував звалище будівельного сміття навпроти свого паркану, по приїзду працівників поліції вказав на дане місце, де облаштоване звалище будівельного сміття, чим на його думку порушено Правила благоустрою м. Ніжина, працівники поліції порушень адміністративного законодавства за вказаним повідомленням не виявили та як пізніше стало відомо винесли постанову серії ГБВ №975630 від 08 серпня 2025 року про вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП зі змістом якої він ознайомився 19 вересня 2025 року. 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2025 року позов задоволено повністю. Скасовано постанову серії ГБВ №975630 поліцейського Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Скиби Дениса Вікторовича від 08 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 3400 грн штрафу і закрито справу про адміністративне правопорушення.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Чернігівській області звернулось до суду з апеляційною скаргою.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 .
Оскаржуваною постановою від 08 серпня 2025 року поліцейським ВРПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Скибою Д.В. притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП з накладенням 3400 грн штрафу. 
У постанові зазначено, що ОСОБА_1 08 серпня 2025 року в 20:27 год в м. Ніжині по вул. Воздвиженська, 271 здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, а саме зателефонував на спецлінію « 102» та повідомив, що сусіди накидали будівельного сміття на вулицю, хоча цього факту насправді не було.
Відповідно до наданого до позовної заяви відеозапису, зафіксовано двір по вул. Воздвиженська, 271, напроти двору не на проїжджій частині дороги лежить цегла, та накриті чорним тентом будівельні матеріали, вкопані колеса вздовж забору.
Відповідно до поданого до відзиву аудіозапису, зафіксовано дзвінок ОСОБА_1 на лінію « 102», який повідомив про порушення правил благоустрою у АДРЕСА_1 , а саме лежить кирпич і різні речі, «захаращують проїжджу частину, обочину»; просить, щоб приїхала поліція та склали адмін. протокол.
Відповідно до поданих до відзиву відеозаписів, наявна слідуюча інформація: поліцейським знято місце події, а саме останній будинок на АДРЕСА_1 , де на прибудинковій території складені матеріали, цегла, деревина накрита чорним тентом. Також зафіксовано, як поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що дані матеріали не являються будівельним сміттям, на запитання поліцейського чи буде він писати заяву ОСОБА_2 відповідає, що так та поїде її писати до райвідділу; писати заяву на місці події останній відмовився сів до автомобіля та збирається їхати; поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що дані матеріали не сміття і що вони знаходяться на прибудинковій території та повідомив, що відносно нього буде складено постанову за ст.183 КУпАП за хибний виклик, ОСОБА_1 відмовляється від підпису та ознайомлення з постановою.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що поліцейським в повній мірі не з`ясовані обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме не доведено наявності умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику поліції, та наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, зокрема із врахуванням наявності будівельних матеріалів на вулиці поза межами власності будинковолодінь, при цьому територія вулиці поза межами будинків є територією загального користування і займати невідведені площі для складування будівельних матеріалів правилами благоустрою заборонено. 
До позовної заяви позивачем додано протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08 серпня 2025 року, згідно якої ОСОБА_1 просить притягнути до адміністративної відповідальності власника будинку АДРЕСА_1 , котрий порушує правила благоустрою, що також свідчить про відсутність прямого умислу на здійснення завідомо неправдивого виклику. 
Відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України, не надано належних і допустимих у розумінні ст.ст.73-76 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови щодо позивача про адміністративне правопорушення за ст.183 КУпАП поза розумним сумнівом і не спростовано тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; вживає заходів для запобігання та протидії домашньому насильству або насильству за ознакою статі.
За визначенням статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу статті 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Нормами статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачене статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГБВ №975630 від 8 серпня 2025 року, заявник ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонував на лінію « 102» та повідомив про те, що сусіди накидали будівельного сміття на вулицю, хоча цього факту насправді не було, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.11).
Відповідно до частини 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє колегії суддів прийти до правового висновку, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик поліції є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статей 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, полягає у завідомо неправдивому виклику поліції і такі дії спрямовані на зрив нормальної роботи поліції. Тобто, правопорушник викликає поліцію нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу правопорушника, який повідомляє певну інформацію поліції, усвідомлюючи, що така інформація є неправдивою і бажаючи даремного виїзду поліції на місце виклику.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в разі наявності факту чи з метою недопущення факту порушення прав та свобод особи від порушень і протиправних посягань, кожен має право звернутися до органу Національної поліції з метою захисту, а відповідний орган Національної поліції має обов`язок відреагувати на таке звернення і вжити визначених законодавством заходів для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 дійсно викликав поліцію через порушення правил благоустрою по вул. Воздвиженській, 271 у м. Ніжині, а саме через наявність будівельного сміття на території загального користування.
Позивачем долучено до матеріалів справи протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08 серпня 2025 року, згідно якої останній просить притягнути до адміністративної відповідальності власника будинку АДРЕСА_1 , котрий порушує правила благоустрою (а.с.12).
Разом з тим, з матеріалів справи, зокрема з доказів наданих відповідачем, не вбачається, що вказаний виклик був здійснений позивачем з метою зриву або ускладнення нормальної роботи органів поліції.
Колегія суддів також відзначає, що працівниками поліції, які прибули за викликом позивача, було здійснено формальний розгляд його повідомлення, оскільки поліцейський Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Скиба Денис Вікторович не надав належної оцінки зверненню позивача та ситуації, що передувала такому зверненню.
Зокрема, підставою виклику співробітників поліції позивач вказав порушення правил благоустрою - розташування на проїжджій частині дороги цегли та накритих чорним тентом будівельних матеріалів, вкопані колеса вздовж забору, однак доказів з`ясування наведених обставин відповідачем матеріали справи не містять.
З доданих до матеріалів справи фотознімків вбачається наявність будівельних матеріалів на вулиці поза межами власності будинковолодінь (а.с.46), при цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, територія вулиці поза межами будинків є територією загального користування і займати невідведені площі для складування будівельних матеріалів правилами благоустрою заборонено Правилами благоустрою територій населених пунктів Ніжинської територіальної громади від 09.02.2023 №46-48/2023 (а.с.50). 
Наведене в свою чергу не дозволяє достеменно встановити неправдивість повідомлення ОСОБА_1 .
Доводи апелянта щодо неприязних стосунків позивача з сусідами не спростовують його право на звернення до органів Національної поліції.
На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. 
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, трактуються на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення є недоведеним.
Згідно з частинами 1-3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Колегія суддів зазначає, що процесуальний обов`язок, передбачений частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не виконаний.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.
В частині доводів апелянта щодо строку звернення до суду, судова колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Частина перша статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим, розділом 2 глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.
Приписами статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Так, предметом розгляду у цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до частини другої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Таким чином, з огляду на наведені вище приписи, законодавчо встановлений строк оскарження постанови серії ГБВ №975630 від 08 серпня 2025 року становить 10 днів від дня ухвалення вказаної постанови, а не вручення, як помилково стверджує апелянт.
У позовній заяві позивач стверджував про те, що ознайомився зі змістом оскаржуваної постанови 19 вересня 2025 року.
Фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 був повідомлений про суть правопорушення, йому було запропоновано бути присутнім при розгляді справи, але останній відмовився від процедури, сів в авто та поїхав з місця події.
Наведене свідчить про те, що при винесенні оскаржуваної постанови серії ГБВ №975630 від 08 серпня 2025 року, позивач був відсутній.
Статтею 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
За приписами статті 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі. У випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.
Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи не підтверджується оголошення спірної постанови після закінчення розгляду справи, отримання позивачем оскаржуваної постанови у день її складення, доказів на спростування вказаного апелянтом не надано.
Зокрема, у спірній постанові наявна відмітка про її направлення рекомендованим листом від 11.08.2025 вих.№ 29362, однак доказів вручення/надсилання означеної постанови позивачу засобами поштового зв`язку, відповідачем не надано.
Колегія суддів також звертає увагу на постанову Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 290/606/23, у якій суд касаційної інстанції відхилив твердження судів попередніх інстанцій про те, що позивач був ознайомлений зі змістом оскаржуваної постанови ще у момент її винесення, проте відмовився від її отримання; касаційний суд вказав, що норми законодавства не пов`язують право позивача на звернення до суду з позовом про оскарження відповідної постанови саме з моментом її проголошення.
Суд наголошує, що КУпАП визначає два можливі способи вручення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення особі, щодо якої її винесено: (1) вручення під розписку; (2) надіслання поштою з повідомленням про вручення. Ці дії повинні бути вчинені протягом трьох днів після закінчення розгляду справи.
Зважаючи на те, що примірник спірної не вручався позивачу під розписку, то така постанова мала б бути надіслана йому поштовим відправленням з повідомленням про вручення. Водночас доказів надіслання позивачу оскаржуваної постанови судом не здобуто, а відповідачем не надано.
Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду за безпідставністю.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. 229, 243, 313, 315, 317, 319, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 5 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

Т.Р. Вівдиченко