КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 369/8067/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5433/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Янченко А.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал») звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2520338 від 27.10.2020 в розмірі 66346 грн. 91 коп.;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 27.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2520338 від 27.10.2020, підписаний електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 15 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені договором. 
ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти на погоджену суму, разом з тим відповідач свої зобов`язання порушив та кошти для повернення кредиту та сплати процентів за користування ним не надавав, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.
23.04.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 67-МЛ від 23.04.2021, за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належні йому права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників, в тому числі, до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 2520338 від 20.10.2020 в сумі 66 346,91 грн., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 14 250,00 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 50 596,91 грн. та простроченою заборгованості за комісією в сумі 1 500,00 грн.
У зв`язку із чим відповідачу було надіслано письмову претензію щодо погашення кредитної заборгованості № 20672894 від 28.05.2021, однак у добровільному порядку відповідачем борг не сплачено (а.с. 1-3).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2025 позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2520338 від 27.10.2020 в розмірі 66346 грн. 91 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн. 40 коп. (а.с. 106-114).
В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2520338 від 27.10.2020 в розмірі 20625 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15000 грн. та заборгованість за процентами 5625 грн., а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що ТОВ «МІЛОАН» мало право нараховувати проценти лише по 26.11.2020, оскільки змін до умов договору в частині строку надання кредиту внесено не було, як і доказів ініціювання позичальником продовження строку користування за кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту.
Вказує, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не надано доказів на підтвердження продовження строку кредитного договору у відповідності до пункту 2.3.2 договору, зміни процентної ставки чи оновлення графіку розрахунків, які б передбачали сплату відповідачем процентів за договором № 2520338 від 27.10.2020 у розмірі 50 596,91 грн., про які просить позивач.
Щодо вимог про стягнення комісії посилається на те, що пункт 1.5.1. договору про надання кредиту не містить зазначення переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту, а тому положення договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними, а позовна вимога про стягнення комісії є необґрунтованою.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 19.12.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 лише в частині відсотків та комісії, про що безпосередньо зазначено в апеляційній скарзі, то відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України його законність в іншій частині колегією суддів не перевіряється.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції було встановлено, що 27.10.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит (індивідуальну частину) № 4722455, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 15 000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 26.11.2020, з можливістю пролонгації в порядку, встановленому п. 2.3 договору, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,25 % від суми фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, та стандартною (базовою) процентною ставкою в розмірі 5 % за кожен день користування кредитом, а також комісією за надання кредиту в сумі 1 500,00 грн., та відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування, а також інші платежі, передбачені договором (п.п.1.1-1.7, 2.3, 3.3.2 кредитного договору).
Пунктами 6.1-6.2,6.4-6.5 вказаного договору сторони погодили, що даний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Згідно з довідкою ТОВ «МІЛОАН» від 23.05.2023, позичальник ОСОБА_1 , з яким укладено договір про споживчий кредит № 2520338 від 27.10.2020, ідентифікований товариством, акцепт (договір) підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором J20191, дата і час відправки ідентифікатора позичальнику: 27.10.2020 о 10:09, номер телефону, на який відправлено ідентифікатор: НОМЕР_1 .
В п. 6.3 кредитного договору відповідач підтвердив, що приймаючи пропозицію товариства про укладення договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними його частинами в цілому (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) та підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору.
При укладенні договору в пункті 5.1 позичальник надав гарантії та запевнення, що до укладення цього договору отримав від товариства інформацію, зазначену в Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в Законі України «Про споживче кредитування», інформація надана товариством з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання, а також підтвердив, що до укладення договору отримав проект цього договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з його умовами та правилами, умови договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану.
Вичерпні персональні дані, що стосуються особи відповідача, а саме прізвище, ім`я та по батькові, паспорт, ідентифікаційний код, адреса місця реєстрації та проживання, а також засоби зв`язку, зазначені в преамбулі та реквізитах договору, та в п. 6.3 кредитного договору відповідач підтвердив, що вся надана товариству інформація є повною, актуальною та достовірною.
Графік платежів за договором про споживчий кредит № 2520338 від 27.10.2020, що є додатком № 1 до кредитного договору, міститься в матеріалах справи.
27.10.2020 відповідач ОСОБА_1 також ознайомився з паспортом споживчого кредиту № 2520338, в якому визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, розмір орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, в тому числі, розмір процентної ставки, яка застосовується при простроченні виконання зобов`язань, тощо, чим також підтвердила факт отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування виходячи із обраних нею умов, а також підтвердила отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі, в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором.
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на погоджених умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит на погоджених умовах, що не заперечувалось відповідачем у відзиві та підтверджується платіжним дорученням № 31579614 від 27.10.2020 про перерахування грошових коштів у сумі 15000,00 грн., платник ТОВ «МІЛОАН», отримувач ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 , призначення платежу: «Кредитні кошти від ТОВ Мілоан згідно договору 2520338».
Однак всупереч умовам укладеного договору, відповідач взяті на себе зобов`язання порушив, не надавав своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими платежами, в результаті чого виникла прострочена заборгованість
23.04.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 67-МЛ, за умовами п. 1.1 якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників; акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 23.04.2021 до Договору відступлення прав вимоги № 67-МЛ від 23.04.2021, підписаний сторонами та скріплений їх печатками, міститься в матеріалах справи.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 67-МЛ від 23.04.2021, ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 2520338 від 27.10.2020 на загальну суму 66346,91 грн., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 14250,00 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 50596,91 грн. та простроченою заборгованості за комісією в сумі 1500,00 грн.
ТОВ «ФК «Кредит-капітал» зверталось до відповідача ОСОБА_1 з претензією № 20672894 від 28.05.2021, в якій просило виконати свої зобов`язання за договором № 2520338 від 27.10.2020 та погасити прострочену заборгованість у розмірі 66346,91 грн. на зазначені реквізити.
Однак в добровільному порядку відповідач заборгованість за вищевказаним договором ні перед первісним кредитором, ні перед ТОВ «ФК «Кредит-капітал» не погасив, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач після заміни кредитора, жодних дій щодо погашення заборгованості за кредитним договором не вчинив, в результаті чого виникла прострочена заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-капітал» за кредитним договором № 2520338 від 27.10.2020 в розмірі 66346,91 грн., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 14250,00 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 50596,91 грн. та простроченою заборгованості за комісією в сумі 1500,00 грн., яку в добровільному порядку відповідач не погашає, яка є обґрунтованою та підлягає стягненню.
Поряд з цим, в частині заперечень відповідача щодо правомірності нарахування відсотків, судом першої інстанції зазначено, що проценти є платою за користування кредитними коштами, нараховані відповідно до умов укладеного договору, на які відповідач погодився, у період дії строку договору з урахуванням пролонгації та такі умови договору є чинними.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції в частині нарахування відсотків за кредитним договором погодитись не може, виходячи з наступного.
Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Як вбачається з п. 1.2 - 1.5.2. Кредитного договору № 76644955, сума кредиту становить 15000 грн. в українській гривні. Кредит надається строком на 30 днів з 27.10.2020. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 26.11.2020. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 22125 грн. Комісія за надання кредиту: 1500 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 5625 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Разом з цим, в пункті 2.3., 2.3.2. Кредитного договору № 76644955 визначено, що позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту підтверджується здійсненням ним відповідного платежу, в спосіб визначений договором.
З наведеного апеляційний суд робить висновок, що кредит був наданий відповідачу строком на 30 днів, а тому первісний кредитор управі був нараховувати відсотки за користування кредитом в межах погодженого строку користування, з можливим подальшим продовженням строку кредитування, за наявності відповідної пропозиції кредитора та у випадку внесення позичальником коштів на сплату комісії за продовження кредиту та погашення заборгованості по кредиту.
В той же час, матеріали справи не містять доказів внесення позичальником коштів на погашення комісії за продовження кредиту та погашення заборгованості по кредиту. Як стверджує відповідач, жодного платежу на внесення заборгованості ним не було внесено.
Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати комісії та частково заборгованості по кредиту, як це показано у відомості про щоденні нарахування та погашення.
У цій справі, відповідачем не заперечується факт отримання коштів за кредитним договором у розмірі 15000 грн. та правомірність нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 5625 грн. При цьому, відповідачем не визнаються відсотки, нараховані поза межами строку кредитування та вимоги позивача щодо стягнення комісії за договором. 
За таких обставин, ТОВ «МІЛОАН» мало право нараховувати проценти за користування кредитом тільки до 26.11.2020, в межах погодженого строку кредитування.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 провадження №14-154цс18 та від 31.10.2018 (провадження № 14-318цс18), де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Наведеного вище суд першої інстанції у повній мірі не врахував, та як наслідок, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Водночас, обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення комісії за надання кредиту, у зв`язку із чим відхиляються доводи апеляційної скарги в цій частині, виходячи з наступного.
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим текст статті 11 цього Закону викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19 щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо передбачено право банків (фінансових установ) включати до умов кредитних договорів обов`язок щодо сплати комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача, зокрема в судовому порядку.
Пунктом 1.5.1 укладеного між сторонами кредитного договору визначено, що комісія за надання кредиту становить 1500,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово.
Отже, умови укладеного між сторонами кредитного договору щодо розміру та порядку сплати комісії не суперечать Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що доводи апеляційної скарги у частині стягнення відсотків є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, а твердження щодо неправомірності нарахування комісії за надання кредиту спростовуються наведеними вище положеннями законодавства, у зв`язку із чим не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд, за результатами апеляційного перегляду рішення в оскаржуваній частині, доходить висновку, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2025 слід змінити, шляхом зменшення заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за кредитним договором № 2520338 від 27.10.2020 з 66346 грн. 91 коп. до 22125 грн. 00 коп.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України). 
Отже, за наслідками апеляційного перегляду, ухвалене Києво-Святошинським районним судом Київської області рішення від 06 листопада 2025 року підлягає зміні, шляхом зменшення заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за кредитним договором № 2520338 від 27.10.2020 з 66346 грн. 91 коп. до 22125 грн. 00 коп.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Убачається, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції здійснив розподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_1 на ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» суму сплаченого судового збору у розмірі 2684 грн. 40 грн.
В апеляційній скарзі, відповідач за наслідками апеляційного перегляду просить стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 834,36 грн., витрати на професійну (правничу) допомогу в суді першої інстанції у розмірі 4160,53 грн., витрати на професійну (правничу) допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4500 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.
Так, при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн., який судом першої інстанції стягнуто з відповідачки у повному обсязі, однак за наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення, шляхом зменшення суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», тому сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви підлягає зменшенню, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (33,35 %) у розмірі 895 грн. 11 коп. (2684*33,35%/100%).
При цьому, як вбачається з апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_1 за результатами апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, просив стягнути понесені витрати на професійну (правничу) допомогу в суді першої інстанції у розмірі 4160,53 грн., витрати на професійну (правничу) допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4500 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.
Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу було подано наступні докази: 
- договір № б/н/25 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 06.05.2025, укладений між Адвокатським бюро «Калінін і партнери» в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича та ОСОБА_1 , предметом якого є надання бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту по справі № 369/8067/23, що перебуває у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;
- додаток № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № б/н/25 від 06.05.2025, в якому сторони домовились про гонорар бюро, умови та порядок розрахунків. При цьому визначено, що за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п. 1.1. Договору, клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) в розмірі 6500 грн. у строк до набрання судового рішення законної сили, у справі, що визначена предметом договору;
- акт виконаних робіт (наданих послуг) від 12.05.2025, який є додатком № 2 до договору про надання професійної правничої допомоги № б/н/25 від 06.05.2025, в якому зазначено, що бюро надало, а клієнт ОСОБА_1 прийняв (отримав) юридичні послуги (професійну правничу допомогу) загальним обсягом 10 год. вартістю 6500 грн.;
- договір № б/н/25 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 11.11.2025, укладений між Адвокатським бюро «Калінін і партнери» в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича та ОСОБА_1 , предметом якого є надання бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту оскаржити у Київському апеляційному суді рішення за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;
- додаток № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № б/н/25 від 11.11.2025, в якому сторони домовились про гонорар бюро, умови та порядок розрахунків. При цьому визначено, що за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п. 1.1. Договору, клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) в розмірі 4500 грн. у строк до набрання судового рішення законної сили, у справі, що визначена предметом договору;
- акт виконаних робіт (наданих послуг) від 08.12.2025, який є додатком № 2 до договору про надання професійної правничої допомоги № б/н/25 від 11.11.2025, в якому зазначено, що бюро надало, а клієнт ОСОБА_1 прийняв (отримав) юридичні послуги (професійну правничу допомогу) загальним обсягом 8 год. вартістю 4500 грн.;
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 по справі №640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.
Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Разом з тим, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07.07.2021 в справі № 910/12876/19.
При цьому, як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 07.11.2019 по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 в справі № 922/2685/19.
При цьому, слід враховувати, що згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, є обґрунтованими та підтвердженими належними, достатніми та допустимими доказами, а тому підлягають частковому задоволенню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 4332,25 грн. (6500*66,65%/100%).
Разом з цим, ураховуючи те, що суд апеляційної інстанції зробив висновок про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги, та, як наслідок, для зміни оскаржуваного рішення, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2999,25 грн. (4500*66,65%/100%).
При цьому, з огляду на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2421,79 грн. (3633,60*66,65%/100%).
В той же час, згідно вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
За вказаних обставин, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково та рішення суду першої інстанції змінено, наявні підстави для зміни розподілу судових витрат,зобов`язавши позивача, на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити відповідачу різницю в розмірі 1526 грн. 68 коп. (2421,79-895,11) у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Разом з цим, у зв`язку із частковим задоволенням вимог позивача, та як наслідок, часткового задоволення вимог апеляційної скарги, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4332 (чотири тисячі триста тридцять дві) грн. 25 (двадцять п`ять) коп. та 2999 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем - задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - змінити, зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з 66 346 (шістдесят шість тисяч триста сорок шість) грн. 91 (дев`яносто одна) коп. до 22 125 (двадцять дві тисячі сто двадцять п`ять) грн. 00 (нуль) коп.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» сплаченого судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 40 (сорок) коп. - скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 1526 (одна тисяча п`ятсот двадцять шість) грн. 68 (шістдесят вісім) коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 4332 (чотири тисячі триста тридцять дві) грн. 25 (двадцять п`ять) коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі та 2999 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 25 (двадцять п`ять) коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ: 35234236, адреса: 79000, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук 
Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова