ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2026 року
м. Київ
справа № 990/331/25
провадження № 11-398заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Кривенди О. В.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Короля В. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ступак О. В., Ткача І. В. 
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2025 року (судді Гончарова І. А., Бившева Л. І., Блажівська Н. Є., Олендер І. Я., Ханова Р. Ф.) у справі № 990/331/25 за його позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) та Верховного Суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог
1. 17 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, у якому просив: 
1) відповідно до пункту 1 частини другої статті 245 та з урахуванням пункту 2 частини четвертої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України): 
а) визнати бездіяльність ВРП щодо:
- встановлення впродовж розумних строків процедури розгляду подання Голови Верховного Суду щодо зміни територіальної підсудності судових справ за відсутності поважних причин, що унеможливлювали чи значно утруднювали її встановлення, чим порушено пункт 21 частини першої статті 4 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ);
- належного реагування на факти протиправної, з перевищенням повноважень, видачі Верховним Судом (як «судом судів») розпорядження від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)»;
б) зобов`язати ВРП вчинити певні дії для виправлення ситуації і відновлення правового стану, оскільки для прийняття такого рішення виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, а саме (але не виключно) на виконання пункту 9 статті 3 Закону № 1798-VІІІ вжити заходи щодо забезпечення авторитету правосуддя як одного з повноважень шляхом прийняття:
- рішень про притягнення винних у порушеннях посадових осіб Верховного Суду до відповідальності;
- рекомендацій щодо порядку перегляду (в тому числі за нововиявленими та виключними обставинами) судового рішення (постанови), прийнятого Полтавським апеляційним судом 25 травня 2023 року у судовій справі № 628/2135/21 з порушенням територіальної юрисдикції (та іншими порушеннями), встановленої статтями 26-32 параграфа 3 Цивільного процесуального кодексу України, на виконання розпорядження Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 у випадку визнання його нечинним;
2) відповідно до пункту 1 частини другої статті 245 КАС України визнати протиправним та нечинним розпорядження Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» (повністю);
3) відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України визнати бездіяльність Верховного Суду щодо розгляду заяви позивача від 28 січня 2025 року про надання роз`яснень згідно із Законом України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (поштове відправлення з трек-ідентифікатором Укрпошти 6107209271258) протиправною та зобов`язати надати повну і вичерпну відповідь відповідно до абзацу сьомого статті 18 згаданого Закону;
4) відповідно до пункту 3 частини другої статті 245 КАС України визнати дії Верховного Суду як суб`єкта владних повноважень щодо видачі розпорядження від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» протиправними та зобов`язати утримуватися від вчинення аналогічних дій;
5) відповідно до пункту 5 частини другої статті 245 КАС України встановити відсутність компетенції (повноважень) Верховного Суду на видачу зазначеного вище в попередньому пункті розпорядження без належного підтвердження неможливості здійснення ВРП такого повноваження в умовах та в період часу, коли була відсутня правова регламентація такої процедури;
6) відповідно до частини шостої статті 245 КАС України у разі задоволення позовних вимог чи їх частини визначити з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, розумний (на розсуд суду та сталої практики в аналогічних випадках) строк виконання рішення суду;
7) у разі виявлення судом під час розгляду справи порушення закону згідно із частиною першою статті 249 КАС України прийняти окрему ухвалу та направити її відповідним органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Короткий зміст судового рішення, яке оскаржується
2. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 21 липня 2025 року позовну заяву повернув позивачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки позивач у своєму позові об`єднав як вимоги до ВРП, розгляд яких віднесений до юрисдикції Верховного Суду як суду першої інстанції, так і позовні вимоги, що не належать до юрисдикції Верховного Суду, зокрема позовні вимоги до Верховного Суду. Тобто позивач у позовній заяві об`єднав вимоги, які підсудні різним судам, що відповідно до правил частини п`ятої статті 172 КАС України є проявом порушення правил об`єднання позовних вимог.
Короткий зміст та обґрунтування апеляційної скарги
3.  ОСОБА_1 не погодився із цим судовим рішенням та звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2025 року.
4. На обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд першої інстанції копію оскаржуваної ухвали направив йому ( ОСОБА_1 ) з порушенням строку, передбаченого частиною третьою статті 170 КАС України.
5. Скаржник посилається на те, що він не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, внаслідок чого справу розглянуто без його участі, що, на його думку, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 317 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
6.  ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції застосував частину першу статті 25 КАС України, яка не підлягала застосуванню, оскільки він оскаржує розпорядження Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)», яке не є індивідуальним актом.
7. Звертає увагу, що законні підстави роз`єднання позовних вимог передбачені частиною шостою статті 172 КАС України, проте суд першої інстанції за своєю ініціативою не роз`єднав позовні вимоги до Верховного Суду і до ВРП в окремі провадження, не постановив такої ухвали, а також не навів мотивів, з яких це не зробив.
8. Мовить про те, що суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену в постановах Великої Палати, яка на думку скаржника, не є релевантною.
9. Йдеться в апеляційній скарзі й про те, що, пославшись у резолютивній частині оскаржуваної ухвали на «дату підписання» як на дату події, з якої починається відлік строку на подання скарги, суд порушив його ( ОСОБА_1 ) право на звернення до суду, встановлене частиною першою статті 5 КАС України, оскільки частина перша статті 295 КАС України передбачає обчислення строку подання апеляційної скарги на рішення та ухвалу суду від дня його (її) проголошення, а не з дати підписання. Отже, на думку скаржника, суд першої інстанції неправильно роз`яснив йому право на оскарження судового рішення.
Позиція ВРП щодо апеляційної скарги
10. ВРП у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін.
11. Посилається на те, що оскільки ОСОБА_1 об`єднав в одне провадження кілька вимог, які підсудні різним судам, і немає законних підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг розглядати в самостійному провадженні вимоги, які цьому суду за правилами виключної підсудності не підсудні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України.
Рух апеляційної скарги
12. Велика Палата ухвалою від 04 грудня 2025 року за вказаною скаргою відкрила апеляційне провадження в цій справі.
13. На підставі розпорядження першого заступника керівника Апарату Верховного Суду від 08 грудня 2025 року № 24/0/30-25 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ (у зв`язку з достроковим припиненням повноважень судді Великої Палати Дашутіна І. В.), зазначена справа відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2025 року розподілена судді Кривенді О. В.
14. Ухвалою від 29 січня 2026 року Велика Палата призначила справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Позиція Великої Палати 
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
15. Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача у справі, Велика Палата дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
16. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
17. У пункті 3 частини першої статті 4 цього Кодексу міститься визначення поняття «адміністративний суд», згідно з яким - це суд, до компетенції якого зазначеним Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ. За пунктом 5 цієї частини статті як адміністративне судочинство розуміють діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.
18. Згідно із частинами першою, другою статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Якщо справа щодо пов`язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам, то її розглядає один із цих судів за вибором позивача.
19. Положенням цієї процесуальної норми кореспондують правила частини першої статті 172 КАС України про те, що в одній позовній заяві може бути об`єднано кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
20. Водночас у цій статті (в частинах четвертій, п`ятій та шостій) встановлено заборони об`єднувати в одне провадження кілька вимог, щодо яких закон визначає особливості порядку їх розгляду. Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта цієї статті), а також щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (частина п`ята цієї статті).
21. Поряд з тим закон встановлює умову, за якої суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може (вправі) до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або кілька об`єднаних вимог у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства і тоді, розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, буде продовжувати здійснювати суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
22. За приписами частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, .
23. Згідно із частиною третьою статті 27 КАС України правила про виключну підсудність для окремих категорій адміністративних справ можуть визначатися цим Кодексом.
24. Відповідно до частин першої, другої статті 266 КАС України адміністративні справи про законність дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, а також законність актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж із п`яти суддів.
25. За пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
26. Як убачається зі змісту позовної заяви, у цьому зверненні до адміністративного суду ОСОБА_1 об`єднав кілька вимог до різних суб`єктів відповідальності. Одні з цих вимог стосуються ВРП та за правилами виключної підсудності належать до компетенції Касаційного адміністративного суду як суду першої інстанції, а інші вимоги стосуються Верховного Суду і вони не підсудні Касаційному адміністративному суду як суду першої інстанції.
27. Оскільки позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам, і немає законних підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг розглядати у самостійному провадженні позовні вимоги до Верховного Суду, які цьому суду за правилами виключної підсудності не підсудні, то суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про повернення позовної заяви особі, яка її подала.
28. Таке рішення є обґрунтованим, відповідає точному змісту процесуального закону і не обмежує право позивача на звернення за захистом до суду.
29. Аналогічні висновки Велика Палата неодноразово викладала у своїх постановах, зокрема від 02 жовтня 2019 року у справі № 9901/382/19 (провадження № 11-770заі19), від 15 квітня 2020 року у справі № 9901/553/19 (провадження № 11-1204заі19), від 19 вересня 2019 року у справі № 9901/62/19 (провадження № 11-148заі19), від 14 серпня 2019 року у справі № 9901/430/19 (провадження № 11-815ав19), від 11 липня 2024 року у справі № 990/198/24 (провадження № 11-115заі24), і такі висновки є сталими та незмінними.
30. Велика Палата не встановила порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які перешкодили ОСОБА_1 оскаржити ухвалу цього суду в апеляційному порядку, про що зазначає апелянт. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
31. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
32. Згідно з положеннями статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
33. Ураховуючи наведене, Велика Палата не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, адже оскаржувану ухвалу суд першої інстанції постановив з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2025 року у справі № 990/331/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О. В. Кривенда 
Судді:  О. О. Банасько М. В. Мазур 
О. В. Білоконь Н. М. Мартинюк
О. Л. Булейко К. М. Пільков
І. А. Воробйова С. О. Погрібний
М. М. Гімон Н. С. Стефанів
О. А. Губська О. В. Ступак
В. В. Король І. В. Ткач