ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/6754/25 пров. № А/857/42696/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої судді -  суддів: 	Хобор Р. Б., Бруновської Н. В., Запотічного І. І.,	
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви від 30 вересня 2025 року, що ухвалив суддя Шумей М.В., у місті Івано-Франківську, у справі № 300/6754/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дії та бездіяльності протиправними.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви від 30 вересня 2025 року позовну заяву повернуто позивачеві з тих підстав, що позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що довіреність, надана для участі у спорах, щодо оформлення спадкових прав ОСОБА_1 не охоплює категорію публічно-правових спорів про перерахунок та виплату пенсії, а тому не може вважатися належним і достатнім підтвердженням повноважень представника у даній справі.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції на продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не правильно розтлумачив зміст довіреності, що видана представнику, а відтак прийшов до помилкового висновку про те, що представник наділений повноваженнями звертатись до суду в інтересах позивача тільки щодо спадкових справ.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що на підтвердження повноважень представника Олійника Я.М. звертатись до суду в інтересах ОСОБА_1 до матеріалів адміністративного позову додано довіреність, посвідчену та видану 26.08.2025 року Василем Божовським старостою Старостинського округу № 9.
Цією довіреністю Харкавчук Василь Васильович, уповноважив бути представником у питаннях оформлення його спадкових прав ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції вважав, що предметом поданого адміністративного позову є дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 пенсії, на підставі Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. 
Аналізуючи подану до суду довіреність представника позивача, суд першої інстанції встановив, що характер спорів, для участі в яких видано довіреність, не охоплює предмет цієї адміністративної справи та прийшов до висновку, що така видана для представництва інтересів ОСОБА_1 представником Олійником Я.М. виключно у спорах, пов`язаних із з його спадковими правами.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Згідно з частиною 1 статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Частиною 2 ст. 57 КАС передбачено, що у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Відповідно до частини 1 статті 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами довіреністю фізичної або юридичної особи, свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.
За змістом частини 2 статті 59 КАС України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.
Апеляційний суд встановив, що довіреність представника позивача містить, зокрема, такі повноваження: “бути моїм представником в усіх установах підприємствах, організаціях буль-якої організаційно-правової форми та форми власності перед усіма фізичними та юридичними особами, в тому числі в компетентному БТІ, компетентному відділі Державної рестрації речових прав на нерухоме майно, центрі надання адміністративних послуг, відділі архітектури, в Державному земельному агентстві України та структурних підрозділах, у відповідних органах місцевого самоврядування, компетентній сільській раді, в податковій інспекції, в органах нотаріату, нотаріальних архівах, тощо, у судах всіх інстанцій (Адміністративних, Цивільних, Господарських), ПФУ, питань оформлення моїх спадкових прав з правом отримання свідоцтва на право на спадщину та реєстрації права власності.” 
Зі змісту цієї довіреності апеляційний суд встановив, що вказана довіреність містить дефект змісту, оскільки одним реченням викладені повноваження представника, як на вчинення представництва у конкретних огранах, так і на вчинення представництва у конкретних справах, що створює труднощі із розумінням змісту повноважень представника.
Однак, апеляційний суд не погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що довіреність представнику позивача видана для представництва виключно у спадкових справах, оскільки у тексті довіреності вказано, що повноваження представника стосуються крім іншого “питань оформлення моїх спадкових справ”, а не представництва інтересів позивача у вказаних органах “з питань моїх спадкових справ”.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не вірно розтлумачив зміст повноважень представника, відповідно до довіреності позивача, а тому прийшов до помилкового висновку про те, що представник позивача не має повноважень звертатись в інтересах позивача до суду із позовом у спорах щодо оскарження дій органів Пенсійного фонду України, внаслідок чого безпідставно повернув позовну заяву позивачеві. 
Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і складають підстави для висновку про те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права.
Отже, ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, задовольнивши апеляційну скаргу позивача.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 320, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 300/6754/25 скасувати, а справу № 300/6754/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний