ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/609/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №701/642/25 Категорія: 301030500 	Костенко А. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Карпенко О. В., Сіренко Ю. В.	
секретар 	Любченко Т.М.	

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Кушнеренко Т. В. на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22.12.2025 (повний текст складено 26.12.2025, суддя в суді першої інстанції Костенко А. І.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Буцької селищної ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державний реєстратор виконавчого комітету Жашківської міської ради Уманського району Черкаської області Підгаєцька Лілія Володимирівна, про визнання незаконним рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

у липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, яким просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення Буцької селищної ради № 28-42/VIII від 16.02.2023 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки к/н 7123182800:02:001:0265 у користування на умовах оренди ОСОБА_2 » в частині надання земельної ділянки з кадастровим номером 7123182800:02:001:0265 в оренду, для городництва; 
- визнати недійсним договір оренди землі (земельної ділянки) від 03.03.2023, укладений між Буцькою селищною радою Уманського району Черкаської області та ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7123182800:02:001:0265, площею 0,4186 га, для ведення городництва, зареєстрований згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66760851 від 13.03.2023;
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 7123182800:02:001:0265, площею 0,4186 га, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Жашківської міської ради Підгаєцької Л. В. від 13.03.2023, індексний номер: 66760851, та припинити право оренди на вказану земельну ділянку ОСОБА_2 
- скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, кадастровий номер 7123182800:02:001:0265, за ОСОБА_2 .
Зазначає, що рішенням Кислинської ради народних депутатів № 8-21 від 29.05.1992 йому наділено земельну ділянку площею 0,53 га та 28.07.1993 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на даній земельній ділянці. 
Згідно виписки № 41 від 12.08.1993 із земельно-кадастрової шнурової книги у ОСОБА_1 наявна у користуванні дана земельна ділянка. 
Рішенням Кислинської сільської ради народних депутатів 22.10.1993 ОСОБА_1 додатково наділено 0,25 га земельної ділянки і видано погосподарський номер. 
Таким чином позивачу в користування було виділено згідно рішень, які зберігаються в архіві, земельні ділянки, які становлять загальну площу 0,78 га. 
Частину земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами та побудовами, загальною площею 0,25 га, позивач приватизував - кадастровий номер 7123182800:02:001:0284. 
Іншу частину земельної ділянки, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,53 га, приватизувати не зміг, оскільки сільська рада відмовлялася передати земельну ділянку у тому розмірі, який було надано у користування в 1992 році, а надавали дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою лише на 0,28 га з підстав того, що інформація у земельно-шнурових книгах про більший розмір земельної ділянки відсутня. 
Так згідно довідки, яка надана виконкомом Кислинської сільської ради № 181 від 19.03.2020 за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка 0,53 га, яка включає ріллю 0,28 га та під будівлями 0,25 га. Однак при видачі даної довідки сільська рада проігнорувала рішення Кислинської сільської ради від 22.10.1993, яким наділено ОСОБА_1 додатково 0,25 га земельної ділянки для розширення особистого підсобного господарства. 
Разом з тим, позивач з 1992-1993 років користувався даною земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства до 16.02.2023. 
У березні 2023 року до позивача звернувся ОСОБА_2 та повідомив, що земельна ділянка, якою користувався позивач, передана йому в оренду на підставі рішення Буцької селищної ради від 16.02.2023 і орендну плату за користування землею позивач має сплачувати йому. 
З даного приводу ОСОБА_1 звертався неодноразово до сільської ради, до правоохоронних органів та до Черкаської обласної військової адміністрації. Згідно листа Черкаської ОВА від 28.05.2023 з метою з`ясування ситуації, що склалася, ОВА дані окремі доручення Уманській РВА та виконавчому комітету Буцької селищної ради. З метою вивчення та визначення шляхів вирішення порушених питань звернення позивача розглянуто 09.05.2023 робочою групою у складі представників Уманської РВА, Буцької селищної ради з виїздом на місце. З листа вбачається, що сформувати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,28 га біля садиби ОСОБА_1 , якою він користується з 1992 року, з метою приватизації після скасування воєнного стану в державі, наразі немає можливості у зв`язку із такими обставинами. 
Рішенням Буцької селищної ради від 23.12.2022 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок орієнтовною площею 0,60 га для ведення огородництва на умовах оренди. 
Рішенням від 16.02.2023 затверджені проекти землеустрою та вирішено передати в оренду земельну ділянку ОСОБА_2 строком на 10 років. 
Таким чином при формуванні земельних ділянок було включено площі, якими користувався ОСОБА_1 з 1992 року та яку він мав намір оформити у власність.
Отже робочою комісією встановлено, що прийняття рішення Буцькою селищною радою щодо надання дозволів на розробку технічної документації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на одні і ті ж земельні ділянки призвело до виникнення конфліктної ситуації, що і змусило позивача звернутись із відповідним позовом до суду у цій справі.
Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 22.12.2025 позовні вимоги у справі відхилено з посиланням на відсутність у позивача права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 7123182800:02:001:0265, площею 0,4186 га, та підстав для його захисту у судовому порядку.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Кушнеренко Т. В. 20.01.2026 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування вказано на те, що суд першої інстанції не врахував належним чином докази наявності у позивача права на користування усією площею спірної земельної ділянки.
У силу приписів земельного законодавства позивач як поточний землекористувач має першочергове право на встановлення меж виділеної земельної ділянки в натурі та отримання її в оренду або у власність, яке порушене оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування.
У відзиві на апеляційну скаргу Буцька селищна рада проти аргументів скаржника заперечила та вказала на обґрунтованість висновків суду першої інстанції по суті позовних вимог, у зв`язку з чим просила рішення місцевого суду залишити без змін.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що рішенням Кислинської ради народних депутатів № 8-21 від 29.05.1992 позивачу наділено земельну ділянку площею 0,53 га. 
Рішенням Кислинської сільської ради народних депутатів № ХІІІ/ХХІ від 22.10.1993 позивачу ОСОБА_1 наділено земельну ділянку для розширення особистого підсобного господарства 0,25 га, про що зроблено запис № 72 в Земельнокадастровій книзі «Присадибні землі особистого користування» на 1994 рік. 
Земельну ділянку, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами та побудовами, загальною площею 0,25 га, позивач приватизував, їй присвоєно кадастровий номер 7123182800:02:001:0284. 
Так рішенням Буцької селищної ради № 37-50/VIII від 22.11.2023 ОСОБА_1 передано у власність вказану земельну ділянку загальною площею 0,25 га з кадастровим номером 7123182800:02:001:0284 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами та побудовами. 
Згідно довідки, яка надана виконкомом Кислинської сільської ради № 181 від 19.03.2020, за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка 0,53 га, яка включає ріллю 0,28 га та під будівлями 0,25 га. 
Позивач аргументує, що при видачі даної довідки сільська рада проігнорувала рішення Кислинської сільської ради від 22.10.1993, яким наділено ОСОБА_1 додатково 0,25 га земельної ділянки для розширення особистого підсобного господарства. 
Рішенням Буцької селищної ради № 28-42/VIII від 16.02.2023 надано ОСОБА_2 в оренду земельну ділянку площею 0,4186 га к/н 7123182800:02:001:0265 для городництва на підставі його заяви.
Стверджуючи про те, що право оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,4186 га порушує права позивача щодо цього ж майна, ОСОБА_1 подав позов у цій справі з вимогами про скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди землі, укладеного з ОСОБА_2 , та скасування державної реєстрації його права оренди.
Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, наявні між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.
Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Такі ж приписи містять ст. ст. 321 та 328 ЦК України.
Згідно з частиною другою, пунктом б) частини третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Крім того, відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
Згідно статті 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Водночас відповідно до ч. 1-2 ст. 16 ЗК УРСР (в редакції 1992 року чинній на час стверджуваного виникнення у позивача порушуваного права на землю), надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Згідно зі ст. 20 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1992 року), відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.
Згідно ст. 21 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1992 року), видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.
Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1992 року), приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.
Крім того, відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З урахуванням викладених норм законодавства правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
На підставі аналізу наведених приписів законодавства та встановлених при розгляді даної справи фактичних обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з матеріалів справи вбачається, що відомості про відведення спірної земельної ділянки, встановлення її меж, виготовлення документів, що посвідчують право користування позивача, відсутні, отже доказів наявності порушеного права позивача щодо вказаного майна суду надано не було.
При цьому правових підстав для використання спірної земельної ділянки лише за наявності рішення про наділення земельної ділянки у ОСОБА_1 не виникло. 
Більше того, у відповідях на адвокатські запити представника позивача Буцька селищна рада повідомляла, що площа земельної ділянки, наділеної позивачу, зазначена у довідці виконкому Кислинської сільської ради № 181 від 19.03.2020 (якої обґрунтовано позовні вимоги у справі), у помилковому розмірі, адже її не підтверджено відомостями відповідних погосподарських книг. 
При цьому чинне на той момент земельне законодавство прямо забороняло використання земельної ділянки без встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, зокрема, акта або договору.
Далі, відповідно до п. 34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Згідно пунктів а, в ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частина друга цієї статті передбачає, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Аналогічні положення містяться у ст. 1 ЗУ «Про оренду землі».
Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу.
Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Таким чином, приймаючи рішення № 28-42/VIII від 16.02.2023 про передачу в оренду земельної ділянки площею 0,4186 га к/н 7123182800:02:001:0265, Буцька селищна рада діяла в межах повноважень згідно ЗК України, ЗУ «Про оренду землі» та ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки саме територіальна громада через свій представницький орган – селищну раду, здійснює розпорядження землями комунальної власності. При цьому, станом на 16.02.2023 земельна ділянка площею 0,4186 га к/н 7123182800:02:001:0265 згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не перебувала у власності чи користуванні інших осіб.
Зважаючи на відсутність будь-яких обставин, які вказували б на наявність у позивача ОСОБА_1 на момент виникнення спору будь-яких прав на земельну ділянку, що була надана в оренду ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано відхилив позовні вимоги у даній справі за відсутності доказів порушення прав позивача діями відповідачів щодо передання земельної ділянки в оренду.
Аргументи апеляційної скарги представник позивача правильності вказаних висновків не спростовують, адже не доводять наявності прав позивача щодо спірної земельної ділянки на момент її передання в оренду іншій особі.
Які саме докази порушуваних прав позивача щодо спірної земельної ділянки не врахував суд першої інстанції при вирішенні спору, скаржник не наводить.
Доказів наявності у позивача як поточного землекористувача першочергового права на встановлення меж виділеної земельної ділянки в натурі та отримання її в оренду або у власність за відсутності оформлення в належному порядку такого права не може свідчити про наявність підстав для його захисту у даній справі у спосіб, визначених позивачем.
Інші доводи позивача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції. 
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22.12.2025 у цій справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника позивача – без задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в  :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22.12.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено _24.02.2026.

Суддя-доповідач   

Судді