ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/668/24  Номер провадження 11-кп/814/777/26	Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1  Доповідач ап. інст. ОСОБА_2 	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ 
Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді	ОСОБА_2 	
суддів: за участю: секретаря судового засідання  прокурора обвинуваченого 	ОСОБА_3 , ОСОБА_4      ОСОБА_5  ОСОБА_6  ОСОБА_7 	

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження (справа №550/668/24) за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 19 червня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кантемирівка Полтавського р-ну Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою базовою освітою, неодруженого, неодноразово судимого, останній раз -
14 грудня 2023 року Чутівським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.125, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт,
визнано винуватим і засуджено за:
ч.2 ст.389 КК України - на 1 рік обмеження волі;
ч.2 ст.125 КК України - на 1 рік обмеження волі;
ч.1 ст.382 КК України - на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання - 2 роки позбавлення волі.
Із застосуванням ст.ст.71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2023 року призначено ОСОБА_7 покарання - 2 роки 14 днів позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Вирішено питання щодо речового доказу.
За вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення ним кримінальних правопорушень за таких обставин.
Епізод №1
За вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2023 року ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому із застосуванням ст.70 КК України остаточне покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.
ОСОБА_7 , будучи працездатним та маючи змогу працювати й відбувати призначене судом покарання, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, порушуючи порядок та умови відбування покарання, 09, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 24, 25, 26, 29 та 30 квітня 2024 року, будучи ознайомленим із порядком та умовами відбування покарання, письмово попередженим про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України - за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, отримавши під підпис направлення до Чутівської селищної ради Полтавської області для відбування покарання у вигляді громадських робіт, без поважних причин не відпрацював 112 годин громадських робіт, ухилившись від відбування покарання у вигляді громадських робіт.
Епізод №2
06 травня 2024 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи біля домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , під час виниклого конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_9 два удари кулаком у голову, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Епізод №3
21 травня 2024 року приблизно о 21 годині ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , у ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_10 не менше чотирьох ударів кулаком в обличчя, в ході нанесення серії ударів різким поштовхом повалив ОСОБА_10 , яка опинилася в положенні лежачи на спині, та, притиснувши коліно правої ноги в ділянку черевної порожнини ОСОБА_10 , продовжував заподіяння їй тілесних ушкоджень. Своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Епізод №4
06 вересня 2024 року постановою Чутівського районного суду Полтавської області у справі №550/713/24, яка набрала законної сили 17 вересня 2024 року, ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.
У подальшому ОСОБА_7 , будучи обізнаним про те, що вказаним вище судовим рішенням його позбавлено права керування транспортними засобами, діючи умисно, з метою невиконання постанови суду продовжив керувати транспортним засобом, а саме 02 грудня 2024 року о 15 годині 26 хвилин керував автомобілем «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 , по вул. Шкільній у с. Кочубеївка Полтавського р-ну Полтавської обл. і порушив вимоги п.п.2.1 «а» та 2.5 ПДР України, за щодо нього були складені відповідні протоколи про адміністративні правопорушення.
04 лютого 2025 року постановою Чутівського районного суду Полтавської області у справі №550/1477/24, яка набрала законної сили 17 лютого 2025 року, ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 9 років 7 місяців без оплатного вилучення транспортного засобу.
Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 16 березня 2025 року о 12 годині 38 хвилин, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, керував автомобілем «ВАЗ 21063», н.з. НОМЕР_2 , по вул. Миру в сел. Скороходове Полтавського р-ну Полтавської обл., де був зупинений поліцейськими СРПП СПД №2 ВП №3 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області.
Своїми діями ОСОБА_7 вчинив умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне застосування положень ст.75 КК України, просить скасувати вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 19 червня 2025 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за: ч.2 ст.389 КК України - 1 рік обмеження волі; ч.2 ст.125 КК України - 1 рік обмеження волі; ч.1 ст.382 КК України - 2 роки позбавлення волі; ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим - 2 роки позбавлення волі; ст.ст.71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2023 року (остаточне) - 2 роки 14 днів позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції після призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків звільнив його від відбування покарання з випробуванням, чим порушив вимоги закону.
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, позицію обвинуваченого, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушення та правильності кваліфікації його дій за: ч.2 ст.389 КК України - як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт; ч.2 ст.125 КК України - як заподіяння потерпілим умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; ч.1 ст.382 КК України - як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.
Кримінальне провадження щодо  ОСОБА_7 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи прокурора про неправильне застосування місцевим судом положень ст.75 КК при призначенні ОСОБА_7 покарання з урахуванням ст.71 КК України, колегія суддів визнає обґрунтованими.
Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної вище мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
У випадках, коли засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі суд згідно з ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому, остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (ч.4 ст.71 КК України).
Ці приписи закону є імперативними та підлягають обов`язковому виконанню.
За змістом ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2023 року ОСОБА_7 було визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.125, ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у вигляді 240 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 15 січня 2024 року (т.2 а.п.78-79).
Разом з тим, за оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за: ч.2 ст.389 КК України - на 1 рік обмеження волі; ч.2 ст.125 КК України - на 1 рік обмеження волі; ч.1 ст.382 КК України - на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання - 2 роки позбавлення волі. Також із застосуванням ст.ст.71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2023 року призначено ОСОБА_7 покарання - 2 роки 14 днів позбавлення волі. Одночасно з цим, на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Однак суд першої інстанці при призначенні ОСОБА_7 покарання, незважаючи на те, що він вчинив кримінальні правопорушення після ухвалення попереднього вироку та на момент ухвалення нового вироку в повному обсязі не відбув покарання за попереднім вироком у вигляді громадських робіт (невідбута частина покарання, в тому числі на момент апеляційного розгляду становить 112 годин громадських робіт, що підтверджено даними повідомлень старости Черняківського старостинського округу (т.2 а.п.80), начальника Полтавського РС №8 Філії ДУ "Центр пробації" в Полтавській області та самим обвинуваченим у суді апеляційної інстанції), після виконання вимог ст.ст.71, 72 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Проте, якщо за попереднім вироком було призначено покарання, яке слід відбувати реально, то під час ухвалення нового вироку із застосуванням положень ст.71 КК України суд не має права звільнити обвинуваченого від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Оскільки ОСОБА_7 вчинив нові кримінальні правопорушення до повного відбуття покарання за попереднім вироком, у зв`язку з чим, при призначенні остаточного покарання з урахуванням приписів ст.ст.71, 72 КК України у вигляді позбавлення волі рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України є неприпустимим.
Таким чином, судом першої інстанції закон України про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, що призвело до безпідставного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Тому оскаржуваний вирок у частині призначення ОСОБА_7 покарання належить скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
При призначенні покарання колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином (ч.1 ст.382 КК України) й кримінальними проступками (ч.2 ст.125, ч.2 ст.389 КК України), їх ступінь суспільної небезпеки, конкретні обставини, характер, кількість і систематичність, наслідки, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив чотири умисні кримінальні правопорушення в період повністю невідбутої частини покарання за попереднім вироком, двоє з яких полягали в ігноруванні судових рішень, що набрали законної сили, неодружений, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, займається тимчасовими заробітками, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Ураховуючи зазначені вище дані та обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі за санкціями ч.2 ст.125, ч.2 ст.389 КК України та у вигляді позбавлення волі відповідно до санкції ч.1 ст.382 КК України з реальним відбуттям, оскільки виправлення і переховання ОСОБА_7 можливе лише в ізоляції від суспільства, але в мінімальному розмірі, з подальшим застосуванням приписів ч.1 ст.70 КК України та призначення йому остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71, п.п. «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України - шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
З огляду на відсутність декількох обставин, які би пом`якшували покарання та водночас істотно знижували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень чи одного з них, підстави для застосування щодо обвинуваченого приписів ст.69 КК України також є відсутніми.
Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 19 червня 2025 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за:
ч.2 ст.389 КК України – у вигляді 1 року обмеження волі;
ч.2 ст.125 КК України – у вигляді 1 року обмеження волі;
ч.1 ст.382 КК України – у вигляді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначити  ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71, п.п. «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за зміненим вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 19 червня 2025 року частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2023 року та призначити  ОСОБА_7  остаточне покарання у вигляді 1 року 5 днів позбавлення волі.
У зв`язку з набранням вироком законної сили ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3  ОСОБА_4