КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 757/41843/24-ц   Головуючий у суді І інстанції: Остапчук Т.В.
провадження №22-ц/824/3833/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Лисаченко Світлани Володимирівни , яка представляє інтереси Черкаського апеляційного суду на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Черкаського апеляційного суду, Державної казначейської служби України, судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь відшкодування моральної шкоди, завданої Черкаським апеляційним судом (судді ОСОБА_4, Гончар Н.І., Фетісова Т.Л.) у розмірі 500 000 грн.
В обгрунтування позову зазначав, що суддями Черкаського апеляційного суду постійно порушуються його права як сторони по справі, права його доньки на гідне утримання від батька, яка внаслідок постійної брехні ОСОБА_3 і його не бажання нести відповідальність і так зростає без батька, так і виходячи зі змісту постанов Черкаського апеляційного суду ОСОБА_3 ще й не повинен утримувати свою дитину. Жодного разу в жодній справі ОСОБА_3, в інтересах якого ухвалюються всі рішення колегією суддів Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4., Фетісовою Т.Л., Гончар Н.І., не було надано доказів поважності причин, які об`єктивно позбавляли останнього оскаржити судового рішення вчасно, проте вищевказаними суддями і так строк йому постійно поновлюється, а рішення скасовуються на підставі вигаданих самими суддями обставинами та грубо порушено конституційні права, позивачці було завдано моральної шкоди, що стало підставою звернення до суду із вказаним позовом.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Лисаченко С.В., яка представляє інтереси Черкаського апеляційного суду, подав апеляційну скаргу, в якій просила рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2025 року скасувати у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до Черкаського апеляційного суду та судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди. 
Просила закрити провадження за позовом ОСОБА_2 до Черкаського апеляційного суду та судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.
Позивач вказувала, що суддею ОСОБА_4. при вирішенні її справ по суті завдано суттєвої шкоди їй та її доньці. На думкупозивача, вказані дії головуючого судді спричинили їй моральну шкоду. Апелянт вважає, що шкода, про відшкодування якої заявляє ОСОБА_2 , є нічим іншимяк результатом діяльності суду, пов`язаною з розглядом судових справ, яка врегульована процесуальним законом, а тому охоплюється поняттям «здійснення правосуддя».
Оскарження дій суду щодо здійснення правосуддя шляхом подачі позову до іншого суду є порушенням принципу незалежності суду та суддів та засобом впливу на них. Законодавством передбачено апеляційний та касаційний порядок оскарження судових рішень, а тому зауваження щодо діяльності судді чи суду або посадової особи суду, що пов`язані зі здійсненням правосуддя, у тому числі щодо доступу до приміщення суду, участі у судових засіданнях, подання заяв та клопотань тошо, можуть бути включені до апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення. Оскарження дій суду або судді, що пов`язані зі здійсненням правосуддя не може відбуватися шлязом ініціювання проти них судового процесу.
Вважає, що суд першої інстанції помилково ухвалив рішення по суті спору. Дане судове рішення може мати наслідком створення судового прецеденту, в якому кожна особа, яка не погоджується з сдуовим рішенням матиме право звертатися з позовом до судді, який його ухвалив, ігноруючи при цьому процесуальні засоби надані учаснику справи у разі незгоди оскаржити його в апеляційному та/або касаційному порядку.
Зважаючи на викладене, апелянт вважає, що судове рішення частково не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню в частині позовних вимог до відповідачів Черкаського апеляційного суду та судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4 з закриттям провадження у справі у даній частині. В іншій частині судове рішення Черкаським апеляційним судом не оскаржується.
16 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2., просила апеляційну скаргу представника Черкаського апеляційного суду - Лисаченко С.В. залишити без задоволення.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачами заподіяно їй будь-яку шкоду та не довела наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів та вину останнього в її заподіянні.
Такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до вимог апеляційної скарги рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині заявлених позовних вимог до відповідачів Черкаського апеляційного суду та судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що звертаючись з позовною заявою як на підставу заподіяння моральної шкоди позивачка посилалась на те, що у провадженні Черкаського апеляційного суду перебувало декілька справ, в основному за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , який є батьком дитини позивачки та стійко не бажає сплачувати аліменти. ОСОБА_3 вдається до різних маніпуляцій, отримував безпідставні довідки у військових частинах, у військових госпіталях, які за змістом суперечать один одному. Міністерством оборони України та Міністерство охорони здоровя України проводилися та проводяться перевірки за фактом видачі ОСОБА_3 довідок, які ним отримувалися лише для того, щоб поновлювати строки апеляційного оскарження та звертатися до суду з апеляційними скаргами. Щоразу, коли справи за апеляційними скаргами потрапляють на розгляд суддів Черкаського апеляційного суду, а саме ОСОБА_4 , Гончар Н.І. та Фетісової Т.Л. відбується грубе порушення прав позивачки та прав їхньої малолітньої дитини. Судді безпідставно щоразу поновлюють ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження, при цьому порушують принцип правової визначеності, тим самим порушуючи права позивачки, тому що вона вимушена знову, брати участь в судових розглядах, збирати докази, які все рівно суддями ОСОБА_4., Гончар Н.І. та Фетісовою Т.Л. не досліджуються. Вказані судді взагалі ніяк не обгрунтовують та не мотивують свої рішення. Навіть в судових засіданнях ОСОБА_3 замість надання пояснень щодо апеляційної скарги (справа № 701/1129/23) вчиняє відносно позивачки протиправні дії, принижуючи її та навіть відкрито погрожуючи фізичною розправою, проте зауваження йому головуючий суддя ОСОБА_4 не робить ОСОБА_3 ..
Також позивачка зазначала про те, що суддями ОСОБА_4 , Гончар Н.І. та Фетісовою Т.Л. вчиняються дії щодо морального знищення позивачки як особистості. Щоразу перебуваючи в судових засіданнях за головування когось із вищевказаних суддів позивачка вимушена переносити сильні душевні переживання та страждання від їх незаконних, необгрунтованих рішень, від принижень її, від відкритих висловлювань про те, що якщо ОСОБА_3 не сприймає їхню доньку і не бажає їй сплачувати аліменти, то йому можна це не робити. Як вказував суддя ОСОБА_4 в судовому засіданні у справі № 701/385/23, що він вважає правильним, що їхній доньці достатньо 5000 грн аліментів, а іншим двом дітям ОСОБА_3 - 90 000 грн, оскільки так хоче ОСОБА_3.
Внаслідок беззаконня та неодноразових ситуацій, коли судом ігноруються всі норми ЦПК, СК, ЦК України, здійснюється вигадування власних обставин, перекручування фактів і все з метою - задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_3. Крім того, в позивачки повністю втратилось відчуття довіри до суду, в справедливість та закон.
Відповідачами у справі позивач визначила: Державну казначейську служби України, Черкаський апеляційний суд, суддю Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4.
Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025 року у справі № 296/12456/23, зроблено висновок, що «приписи закону «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України)стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати».
Тобто поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується як тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.
Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.
Правові висновки щодо відповідальності судді чи суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (провадження № 14-185цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19), від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).
Відповідно до частин першої та третьої статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 03.04.2018 в справі №820/5586/16, дії суду (судді), вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях в особливій, установленій законом процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є процесуальними, а не управлінськими. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається.
Відповідно до висновків, сформованих Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 в справі №826/56/18, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, у якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
За висновками, неодноразово викладеними Великою Палатою Верховного Суду, відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви (скарги) та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.
Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі відповідного порядку оскарження рішень, дій та бездіяльності суду.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 10.04.2025 року у справі №560/19107/24.
Між судом й учасниками справи виникають процесуальні правовідносини, зокрема щодо розгляду та вирішення справ і реалізації процесуальних прав та обов`язків. Проте оскарження діянь суддів (судів), вчинених у цих правовідносинах, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2018 року у справі № 820/5586/16, від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункт 62), від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, а також постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 636/5534/15).
Отже, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можна оскаржити до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №757/43355/16-ц (пункт 63), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 636/5534/15).
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можна усунути лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 64-65), від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
З огляду на підстави та зміст позову, враховуючи викладені вище мотиви та правові висновки Верховного Суду, позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені до Черкаського апеляційного суду та судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.
Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Суд першої інстанції наведеного не врахував та помилково розглянув позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені до Черкаського апеляційного суду та судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди по суті.
Допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Черкаського апеляційного суду та судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки такий позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.
Відповідно до пунктом 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині і закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі в частині позовних вимог заявлених позивачем до Черкаського апеляційного суду та судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376, 377 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лисаченко Світлани Володимирівни , яка представляє інтереси Черкаського апеляційного суду задовольнити.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Черкаського апеляційного суду та судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди скасувати.
Закрити провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Черкаського апеляційного суду та судді Черкаського апеляційного суду ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «16» березня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко