ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року 
м. Черкаси

Справа № 705/3562/22		
Провадження № 22-ц/821/38/26		
Категорія: 331060300  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,
секретаря – Кукушкіної А. О.,

учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 , 
заінтересована особа – Дмитрушківська сільська рада Уманського району Черкаської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Уманської окружної прокуратури на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дмитрушківська сільська рада Уманського району Черкаської області, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, 

в с т а н о в и в:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
В обґрунтування заяви вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,2002 га. 
Зазначила, що ОСОБА_2 , яка була сусідкою заявниці, хворіла, до неї ніхто не навідувався, про стан її здоров`я не цікавився та не піклувався. У зв`язку з цим заявник почала піклуватися про неї та фактично поріднилася з покійною. 
Починаючи з 2004 року, будучи сусідкою померлої, заявниця допомагала їй по господарству, сплачувала комунальні платежі, здійснювала поточні ремонтні роботи. З кінця 2004 року, ОСОБА_2 стала лежачою та не могла обходитися без допомоги заявниці, тому ОСОБА_1 з того часу почала самостійно проживати разом з останньою однією сім`єю, доглядала за нею, вела господарство, вирішувала всі побутові проблеми. 
Вказала, що встановлення даного факту необхідно заявниці для прийняття спадщини, а тому, просила установити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Собківка Уманського району Черкаської області, з 01.01.2004 року по день смерті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11.2024 заяву ОСОБА_1 – задоволено. 
Рішення суду мотивовано тим, факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 з 01.01.2004 по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. 
Також, суд вказав, що метою встановлення факту спільного постійного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, а тому, такий факт породжує юридичні наслідки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 26.09.2025 через підсистему «Електронний суд» керівник Уманської окружної прокуратури – Панченко В. О. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Уманського міськрайонного суду прийняте з порушенням норм процесуального права.
Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції поклав в його основу покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак, свідок ОСОБА_3 є сестрою заявниці, що свідчить про її заінтересованість у результаті розгляду справи, а свідок ОСОБА_4 фактично не проживала поруч із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а лише приїжджала епізодично на вихідні, а тому показання зазначених свідків не доводять належним чином факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем.
Крім того, вказав, що суд першої інстанції залишив поза увагою інтерес ОСОБА_1 виключно у набутті права власності на земельну ділянку, яка належала померлій ОСОБА_2 , при цьому спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого на відповідній земельній ділянці, на сьогоднішній день і надалі зареєстроване за померлою. 
Звернув увагу, що судом першої інстанції не досліджено та не надано оцінки факту надмірної тривалості звернення заявниці до суду, що ставить під сумнів наявність у нього дійсного інтересу у встановленні юридичного факту проживання однією сім`єю, а натомість підтверджує, що метою є виключно набуття земельної ділянки, без будь-якого інтересу до іншого майна чи збереження пам`яті про спільний побут із померлою.
Також, зауважив, що заявниця не надала суду доказів на підтвердження факту спільного проживання таких як: фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі, інформацію щодо плати комунальних послуг, тощо.
Зазначив, що безпідставне встановлення судом факту спільного проживання однієї сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 створює загрозу майновим інтересам держави в особі органу місцевого самоврядування щодо володіння, користування та розпорядження майном, яке фактично є відумерлою спадщиною, право на набуття якого територіальною громадою передбачене на підставі ст. 1277 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Собківка Уманського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01.04.2011 Собківською сільською радою Уманського району Черкаської області. (а.с. 8).
З копії договору № 90 від 30.03.2011 укладеного між ФОП Звонарьовою ритуальною агенцією «Похоронний Дім» та ОСОБА_1 вбачається, що останньою замовлено організацію та проведення поховання, облаштування місця поховання на ім`я ОСОБА_2 загальною вартістю послуг 6 500 грн (а.с. 71).
На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 15-40-2490, виданого18.06.2002, ОСОБА_2 на підставі рішення Собківської сільської Ради народних депутатів № 2-4 від 14.05.2002 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,2002 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Собківської сільської ради, кадастровий номер 7124387500:01:605 (а.с. 9).
Постановою державного нотаріуса Другої уманської державної нотаріальної контори Дібровою Л. М. від 19.07.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належить ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у зв`язку з відсутністю факту проживання спадкодавця разом з спадкоємцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с. 37).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
03.03.2026 від Дмитрушівської сільської ради Уманського району Черкаської області на електронну адресу Черкаського апеляційного суду надійшла заява, в якій просить проводити розгляд даної справи за їх відсутності. 
05.03.2026 від заступника начальника відділу Черкаської обласної прокуратури Олійник І. А. надійшла заява, в якій просить розгляд апеляційної скарги проводити за її відсутності, апеляційну скаргу на рішення Уманського міськрайонного суду від 08.11.2024 задовольнити та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України у її відсутність.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, або особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Отже, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в разі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Судове рішення, оскаржене особою, що не брала участі у справі повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
У відповідності до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.
Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18.
Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати ст. 1264 ЦК України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.09.2023 у справі № 582/18/21.
Згідно роз`яснень, які містять у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, поняття «спір про право» пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.
За приписами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Як вбачається із заяви, померла ОСОБА_2 , була сусідкою ОСОБА_1 . 
Заявник вказала, що ОСОБА_2 хворіла та до неї ніхто не навідувався, про стан її здоров`я не цікавився та не піклувався. У зв`язку з цим, заявниця почала піклуватися про неї та фактично поріднилась з покійною. Починаючи з кінця 2004 року, ОСОБА_2 почала важко хворіти, стала лежачою та не могла обходитись без допомоги заявника, тому ОСОБА_1 з того часу почала проживати з нею, доглядала, вела господарство та вирішувала всі побутові проблеми ОСОБА_2 . 
Як на підставу вимог заяви, ОСОБА_1 посилалась на те, що встановлення юридичного факту необхідно їй для оформлення спадщини за законом у четверту чергу згідно ст.1264 Цивільного кодексу України.
Отже, зі змісту наданих матеріалів вбачається, що встановлення факту безпосередньо пов`язане з вирішенням питання про право власності та для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 .
Зазначене свідчить про наявність спору між ОСОБА_1 та Дмитрушівською сільською радою в інтересах якої виступає Уманська окружна прокуратура, оскільки встановлення факту проживання з померлою однією сім`єю, фактично надало заявнику право на отримання спадщини, що унеможливило вирішення питання визнання спадщини відумерлою, передання її територіальній громаді, тим самим позбавивши територіальну громаду на реалізацію її законних прав передбачених ст. 1277 ЦК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є передчасним та підлягає скасуванню, а заява залишенню без розгляду, що не позбавляє заявницю права звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Уманської окружної прокуратури – задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2024 року – скасувати.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дмитрушківська сільська рада Уманського району Черкаської області, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини – залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 04 грудня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Т. Л. Фетісова