Справа № 162/1092/25
Провадження № 1-кп/162/47/2026

ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року селище Любешів
Любешівський районний суд Волинської області у складі
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 , 
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 26.09.2025 за № 12025030530000537 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, розлученого, несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України (далі – КК України)
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи постановою Любешівського районного суду Волинської області від 09.12.2024 у справі №162/1006/24 визнаним винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили та будучи ознайомленим з нею, з метою її невиконання, маючи реальну можливість її виконувати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, у порушення ст.129-1 Конституції України та ч.2 ст.13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», продовжив керувати транспортним засобом, чим ухилився від виконання вказаної постанови Любешівського районного суду Волинської області. Зокрема, 25.09.2025 о 14 год 53 хв ОСОБА_4 керував автомобілем марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яким рухався по вул. Магістральній у сел. Любешів Камінь-Каширського району Волинської області, де був зупинений працівниками ВПД №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, які стосовно останнього винесли протокол серії ЕПР1 №464833 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.5 ст.126 КУпАП. 
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, повідомив суду про обставини та мотиви, вчиненого ним кримінального правопорушення. Підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. 
Суд з`ясувавши, що фактичні обставини справи, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником не оспорюються, беручи до уваги думку прокурора, який не заперечив проти проведення скороченого судового розгляду, дійшов висновку про недоцільність за таких обставин дослідження доказів відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України і судовий розгляд обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.
Разом з тим, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, в тому числі щодо позбавлення права оскарження обставин в апеляційному порядку, суд перевірив, що учасники судового провадження та обвинувачений ОСОБА_4 зокрема, правильно розуміють їх зміст. Крім того, враховуючи, що вищевикладені показання обвинуваченого ОСОБА_4 є чіткими та послідовними, у суду немає жодних сумнівів в добровільності позиції, яка ствердно висловлена обвинуваченим.
За таких обставин, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,і кваліфікує його дії як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин,які обтяжують покарання, не встановлено.
Відповідно до ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
При призначенні покарання, суд враховує, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , згідно зі ст.12 КК України є нетяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб вчинення, мету та мотиви вказаного діяння, а також обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Разом з тим, суд бере до уваги повне визнання вини обвинуваченим, характеризуючі дані вказаної особи, зокрема, ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, документальні дані про звернення за психіатричною та наркологічною допомогою відсутні, займається волонтерською діяльністю. 
На підставі вказаного, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.382 КК України у виді штрафу в розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Призначення такого покарання, на думку суду, буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину, відповідатиме його меті і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався.
Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 50, 65-67 КК України, ст. 349, 373, 374, 392-395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11900 (одинадцять тисяч дев`ятсот) гривень.
Речовий доказ, а саме оптичний диск із відеозаписом з портативного нагрудного відеореєстратора поліцейських - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з дня отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_6