Справа № 161/18146/25 
Провадження № 2/161/225/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого - судді Смоковича М.В.
при секретарі судового засідання – Хилько О.В.
за участі:
представника позивача – ОСОБА_1 
представника відповідача – ОСОБА_2 
представника відповідача – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Луцької міської ради про встановлення порядку користування жилим приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
03 вересня 2025 року позивач, ОСОБА_4 , звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою (з урахування уточненої позовної заяви) до відповідачів, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Луцької міської ради про встановлення порядку користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які з її народження проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Після народження вона була зареєстрована по місцю проживання її батьків, а саме: АДРЕСА_1 . Основним наймачем квартири, згідно ордера, був її дідусь по батьковій лінії - ОСОБА_8 . Квартира АДРЕСА_2 , відповідно до плану, являє собою трикімнатну квартиру, яка має загальну площу 61,1 кв.м. та складається із коридора 6,0 кв.м., кухні 9,5 кв.м., зали 17,0 кв.м., спальні 9,0 кв.м., коридора 3,7 кв.м., спальні 12,5 кв.м., ванної кімнати 2,4 кв.м., вбиральні 1 кв.м. Приблизно через два роки після народження її брата, батько почав влаштовувати вдома сварки і її мама змушена була разом з ними (позивачем та її братом) переїхати проживати в с. Голоби Ковельського району Волинської області. В 2018 році, внаслідок постійних скандалів та сварок мама позивача розлучилась батьком. Відомо, що мама, ОСОБА_9 , неодноразово зверталась до Луцької міської Ради, в інтересах своїх дітей, а саме позивача та її молодшого брата, ОСОБА_7 , з проханням надати дозвіл на приватизацію зазначеної квартири. Однак відповідач, ОСОБА_5 , умисно не дає згоди на приватизацію, чим фактично позбавляє можливості проживати в зазначеній квартирі. За таких обставин, а також у зв`язку з тим, що на даний час позивач навчається в Луцькому коледжі на денній формі навчання і їй вкрай необхідне житло, в неї виникла необхідність звернутись до суду з позовом про встановлення порядку користування вказаною квартирою.
Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , шляхом виділення в користування для ОСОБА_4 кімнату - спальню, згідно плану квартири АДРЕСА_3 , площею 12,5 кв.м., а кухню, вбиральню, ванну кімнату та коридори залишити в загальному користуванні.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2025 року було задоволено клопотання позивача, ОСОБА_4 , про заміну сторони у справі.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.12.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті позовних вимог.
Позивач, ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, делегувавши повноваження на представлення своїх інтересів представнику – адвокату Кушніруку В.М.
В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1 , заявлені вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити з підстав, які у ній зазначені. Також пояснив, що наразі позивач, ОСОБА_4 , у зазначеній квартирі не проживає, так як не має конкретного місця, де вона може це зробити, так як у неї не має своєї кімнати для проживання. Крім цього зазначив, що в даній квартирі, окрім основного квартиронаймача, ОСОБА_5 , проживають ще люди, які доглядають за останньою. В даній квартирі позивач не проживає вже досить тривалий час (з 2010 року).
Відповідач, ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, попереднього на адресу суду подала письмові заперечення, в яких просила суд відмовити в задоволенні позовної заяви. В своїх письмових запереченнях посилається на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, який не відповідає характеру спірних правовідносин та не передбачений законом. Вказує, що позивач з 2010 року в даному приміщенні не проживає, а тому не може ставити питання про виділ їй у користування кімнати в порядку ст. 816 ЦК України. Ткож просить, в силу похилого віку та стану здоров`я, розгляд справи проводити без її участі, у урахування її письмових заперечень.
Відповідач, ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, делегувавши повноваження на представлення своїх інтересів законному представнику – матері, ОСОБА_2 .
Законний представник відповідача ОСОБА_7 – ОСОБА_2 , у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, які вказані у позовній заяві.
Представник відповідача, Луцької міської ради, ОСОБА_3 , при вирішенні питання покладається на розсуд суду.
Відповідач, ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
За положеннями статті 1 ЖК України, конституційне право на житло забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєного житла, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.
Згідно із частиною 1 статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.
Відповідно до частини 1 статті 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Згідно зі статтею 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено відповідно до вимог законодавства України.
Однак при вирішення питання судом щодо встановлення порядку користування квартирою за нормами ЖК України, постає питання у витриманні санітарних норм площі на одну особу.
А тому, обираючи норму матеріального права, яку слід застосувати до спірних правовідносин, слід звернути увагу на вимоги ст. 816 ЦК України.
Оскільки положення ст. 816 ЦК України не передбачають будь-яких обмежень реалізації права наймача та осіб, які постійно проживають разом з ним, на визначення порядку користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду та не пов`язують таку можливість із площею наданого в найм житлового приміщення, з урахуванням правила про пріоритетність норм ЦК України над нормами інших законів, застосуванню підлягає вказана норма.
Такий висновок зробила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду, забезпечуючи єдність судової практики в своїй постанові від 19 лютого 2024 року у справі справа № 753/95/21.
Тлумачення змісту частини четвертої статті 816 ЦК України дає підстави для висновку, що первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування жилим приміщенням має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування жилим приміщенням, такий порядок користування може встановити суд за позовом наймача або особи, яка постійно проживає разом з ним.
За приписами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/10758/18 від 29 серпня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/13929/24 від 08 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , в інтересах яких діє законний представник - ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Луцької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням було відмовлено.
Цим же рішенням суд встановив, що наявний ордер на жиле приміщення квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який видано на підставі рішення міськвиконкому від 02 грудня 1999 року № 540 на ім`я ОСОБА_8 .
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З відповіді Відділу реєстрації житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, рішенням виконкому Луцької міської ради від 08 жовтня 2009 року № 715-1 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дозволено переоформити на ім`я ОСОБА_5 .
Також суд встановив, що в квартирі зареєстровані, крім основного квартиронаймача, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її син – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та онуки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком яких є ОСОБА_6 .
Крім того, суд встановив, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 , неповнолітні діти - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , переїхали проживати за місцем проживання матері, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_4 .
Отже, в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК вказані обставини не підлягають доведенню, як такі, що встановлені судом у цивільній справі.
На підставі цього ж рішення, суд робить висновок, що станом на дату розгляду даної цивільної справи позивач, ОСОБА_4 , має право на користування спірною квартирою, в той же час, відповідно до ч. 4 ст. 816 ЦК України, порядок володіння та користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду.
Отже, дана норма Кодексу пов`язує можливість визначення порядку користування із двома умовами, а саме: проживання у спірному житлі та не досягнення між особами, які у цьому житлі проживають домовленості, щодо порядку такого проживання/користування житлом, тобто у разі наявності спору між ними.
Одночасно, суд зауважує, що гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.10.2020 року у справі № 910/12787/17.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 також зазначено, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
З огляду на вищевикладене, оскільки позивачем не доведено, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а сама по собі вимога про визначення порядку користування такою квартирою, без простійного у ній проживання та наявності спору між особами, які у ній проживають, є передчасною суд приходить до висновку, що права позивача не порушено, а сам по собі позов пред`явлено до суду без наявності спору з приводу визначення порядку користування житловим приміщенням/квартирою, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Луцької міської ради про встановлення порядку користування жилим приміщенням – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідачі:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
ОСОБА_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Луцька міська рада, адреса місця знаходження: Волинська область, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, буд.19, ЄДРПОУ 34745204.
Повний текст рішення складено 19.03.2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області М.В. Смокович