Номер провадження: 22-ц/813/1402/26 
Справа № 505/210/25
Головуючий у першій інстанції Білоус В. М.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
Іменем України
16.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.
за участю секретаря судового засідання Юцикова Д.Є.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,
на рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 17 вересня 2025 року,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Петрівське» в с. Мала Кіндратівка Подільського району Одеської області, розміром 5,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі. На день своєї смерті ОСОБА_4 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а разом з нею проживала та була зареєстрована її донька – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На початку грудня 2017 року позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_4 та про складений нею заповіт на ім`я позивача. 04.01.2018 року приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Поляковою М.В. позивачу надіслано витяг зі спадкового реєстру №50477843 від 04.01.2018 про реєстрацію чинного заповіту ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Котовського районного нотаріального округу Одеської області Сухарчук Т.Г. 10.02.2001. Після цього, в січні 2018 року в Одеському державному нотаріальному архіві позивач отримав копію заповіту ОСОБА_4 14.11.2018 року позивач звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 12.09.2024 року в Одеському державному нотаріальному архіві позивач отримав дублікат заповіту ОСОБА_4 . Окрім позивача та ОСОБА_2 інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає. 13.01.2025 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса К.Пенчевим позивачу надано лист, в якому зазначено, що ним пропущений строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та рекомендовано звернутися до суду для поновлення строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач наголошував, що до грудня 2017 року йому не було відомо, що на його ім`я ОСОБА_4 був складений заповіт. 
Позивач просив суд визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подачі ним до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном в три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Подільський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 17.09.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив повністю. Визначив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителю с. Новоселівка Подільського району Одеської області додатковий строк терміном 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, який є достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Петрівка Подільського району Одеської області.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачу ОСОБА_1 не було відомо про те що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Петрівка Подільського району Одеської області, а також не було відомо про те, що вона склала на нього заповіт. Суд дійшов висновку, що строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 був пропущений позивачем з поважних з причин з огляду на те, що він дізнався лише в грудні 2017 року від свого сусіда ОСОБА_5 , який повідомив ОСОБА_1 , що остання померла та залишила на його користь заповіт, а тому з метою захисту прав та законних інтересів спадкоємця, суд вважав за можливе задовольнити позовні вимоги та надати ОСОБА_1 додатковий трьохмісячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , просить скасувати рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2025 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю. Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не встановлено належних та допустимих доказів, якими позивач доводить поважність причин пропуску строку на звернення із заявою до нотаріуса для прийняття спадщини; висновки суду не відповідають обставинам справи та обґрунтованості позовних вимог; судом порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права, адже висновки суду дублюють позовні вимоги, а оцінка доводам відповідача не надана.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не вказав, з якої причини погоджується з доводами позивача, адже в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження позиції позивача, тобто судом поставлено рішення на підставі припущень, чим порушено права відповідача. Єдиним аргументом для задоволення позову суд вказав, що позивач дізнався про смерть ОСОБА_4 та про залишення на його користь заповіту лише у грудні 2017 від сусіда ОСОБА_5 . Вказаний у судовому рішенні Кострець В. Ю. в судовому засіданні не допитувався, в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про дану особу, а тому суд позбавлений можливості перевірити достовірність цієї інформації. 
Скаржник наголошує, що ОСОБА_1 достеменно знав про наявність заповіту з моменту його складення, вказане підтверджується копією з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) серія по КСП «Петрівське», а саме – номер запису 273 – про видачу ОСОБА_4 сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ОД №030079 від 29.08.1996, виданого на підставі рішення Котовської РДА №250/96 від 29.07.1996 на земельну частку (пай) розміром 5,85 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території земель колишнього КСП «Петрівське» в Одеській області, Подільський (Котовський) район с. Петрівка, де наявний запис від 12.02.2001, в якому вказано, що власником сертифіката є ОСОБА_6 згідно заповіту та стоїть власний підпис ОСОБА_1 , датований саме 12.02.2001, що свідчить про те, що саме з 12.02.2001 ОСОБА_1 достеменно та беззаперечно знав про наявність заповіту.
Скаржник просить апеляційний суд врахувати, що донька спадкодавця – ОСОБА_2 , яка постійно проживала разом зі спадкодавцем, прийняла спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , інші спадкоємці зі спадкодавцем на день смерті постійно не проживали та заяв про прийняття спадщини в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_4 , тобто в термін до 17.04.2017 не подавали, а отже спадщину не прийняли. У зв`язку з відсутністю оригіналів документів про успадковане майнове право на земельну частку (пай) нотаріус Приморської державної нотаріальної контори в місті Одеса Вахненко Ю. О. постановою від 06.11.2019 відмовив ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадщину, ОСОБА_1 залучено до її розгляду в якості співвідповідача. 
ОСОБА_1 не є родичем ОСОБА_4 та не є родичем ОСОБА_2 , а станом на 2001 рік, з огляду на відсутність Державного акту на землю та відповідно кадастрового номеру земельної ділянки, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виникла домовленість про те, що він буде використовувати землю (паї) для сільськогосподарських потреб на підставі заповіту ОСОБА_4 , складеного на ім`я ОСОБА_1 для надання їхнім відносинам офіційного статусу, при цьому ОСОБА_1 мав сплачувати власниці паїв грошові кошти за користування земельною ділянкою, а після виготовлення проекту землеустрою та присвоєння кадастрового номеру землі – укласти договір оренди, жодної іншої підстави для складення заповіту не існувало. Під час надання пояснень у суді позивач зазначив, що фактично купив вказану землю за 150 доларів США у ОСОБА_4 та з 2001 року вважав дану землю своєю, однак на той час ринок землі був закритий і оформлення договору купівлі-продажу було неможливим.
Зазначає, що позивач не надав беззаперечних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довів наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк. Вважає, що позивач діяв непослідовно і недобросовісно, жодних доказів про те, що він дізнався про складення заповіту лише у грудні 2017 року, не надав. Староста Новоселівської сільської ради 15.01.2018 засвідчила підпис ОСОБА_1 в заяві про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 від 15.01.2018, однак заяву про прийняття спадщини ОСОБА_1 подав лише 14.11.2018, тобто через 11 місяців після її складання, надати інформацію щодо поважності неподання заяви до нотаріуса протягом 11 місяців не зміг. 05.04.2019 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори Тинкул О. В. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з огляду на пропуск строку для прийняття спадщини. Протягом шести років, тобто з 2019 по 2025 рік позивач не вчиняв жодних дій з приводу оформлення спадщини та не надав інформацію щодо поважності причин такої пасивності. Лише отримавши відмову нотаріуса від 13.01.2025, яка дублює відмову від 05.04.2019, позивач звернувся до суду з позовом про надання йому додаткового строку на прийняття спадщини. 

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.10.2025 року відкрито апеляційне провадження та  ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали та апеляційної скарги, який за формою і змістом має відповідати ст. 360 ЦПК України. 
Представник скаржника – ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження від 17.10.2025 року отримала 19.10.2025 року о 04:00:04 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 
Представник позивача – адвокат Чекмарьова Л. Ю. копію ухвали про відкриття провадження від 17.10.2025 року отримала 26.03.2026 року о 19:36:10, апеляційну скаргу з додатками – 26.03.2026 о 19:40:11 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками про доставку електронного документу. 
14.04.2026 представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Чекмарьова Л. Ю. надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема просила поновити строк на його подання, зазначивши, що ознайомилася з апеляційною скаргою та ухвалою про відкриття апеляційного провадження при ознайомленні з матеріалами справи, про подання апеляційної скарги та розгляд справи в суді апеляційної інстанції позивач не був повідомлений, апеляційну скаргу не отримував, а тому з метою забезпечення реалізації права на захист та на справедливий судовий розгляд, дотримання принципу змагальності сторін та рівності учасників процесу, просила визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 16.04.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив у поновленні строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, апеляційну скаргу залишив без розгляду, з огляду на таке.
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 123 ЦПК України).
У відповідності до ч. 1-2 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Як зазначалось вище представник позивача – Чекмарьова Л. Ю. копію ухвали про відкриття провадження від 17.10.2025 року отримала 26.03.2026 року о 19:36:10, апеляційну скаргу з додатками – 26.03.2026 о 19:40:11 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками про доставку електронного документу. 
Отже строк на подання відзиву на апеляційну скаргу спливав 06 квітня 2026 року. Проте, відзив на апеляційну скаргу подано 14 квітня 2026 року, тобто з пропуском строку визначеного ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.10.2025 року.
У відзиві не викладені обставини та не зазначені докази щодо поважності причин пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, а посилання представника позивача на те, що з апеляційною скаргою та ухвалою про відкриття апеляційного провадження він ознайомився під час ознайомлення з матеріалами справи не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи. 
З урахуванням пропуску десятиденного строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та відсутність поважних причин на його поновлення, відзив на апеляційну скаргу підлягає залишенню без розгляду. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.04.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, додаткові письмові пояснення подані 16.04.2026 стороною позивача до Одеського апеляційного суду, повернути без розгляду. 
За приписами п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються ЦПК України або судом у передбачених ЦПК України випадках.
На стадії перегляду судових рішень в апеляційній інстанції відповідно до змісту глави 1 розділу п`ятого «Перегляд судових рішень» учасники справи мають право подавати наступні заяви по суті справи: апеляційні скарги, відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заперечення.
Аналіз наведеного свідчить про те, що законодавцем передбачено викладення письмово своїх вимог, заперечень, тощо виключно у заявах по суті справи, якими письмові пояснення не є.
Вказане повністю узгоджується із правовою позицією, сформованою Великою Палатою Верховного Суду у справі №638/13683/15, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України (стаття 126 ЦПК України).
Одеський апеляційний суд ухвалою від 16.04.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, приєднав до матеріалів справи лист Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 26.09.2025 року № 02-42/2927, копію з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Петрівське».
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. 
Аналіз статті 367 ЦПК України свідчить, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.
Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції встановлювались обставини щодо реєстрації сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №030079 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №273 від 29.08.1996 року, зокрема шляхом дослідження доказів – листа відділу у Подільському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 11.12.2018 року за вих. №2028/175-18, а також постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №1535к/02-31 від 06.11.2019, що містять посилання на вказані обставини, колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне долучити подані стороною відповідача докази з метою повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження обставин справи та виконання завдання цивільного судочинства.
В судовому засіданні представник скаржника – Чирка О. О. просила суд задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2025 року, відмовивши у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача – Чекмарьова Л. Ю. просила суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін, надавши пояснення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачу ОСОБА_1 не було відомо про те що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Петрівка Подільського району Одеської області, а також не було відомо те, що вона склала на нього заповіт. Суд дійшов висновку, що строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 був пропущений позивачем з поважних з причин з огляду на те, що він дізнався лише в грудні 2017 року від свого сусіда ОСОБА_5 , який повідомив ОСОБА_1 , що остання померла та залишила на його користь заповіт, а тому з метою захисту прав та законних інтересів спадкоємця, суд вважав за можливе задовольнити позовні вимоги та надати ОСОБА_1 додатковий трьохмісячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Петрівка Подільського району Одеської області померла ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис №859, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після померлої ОСОБА_4 є її дочка – відповідач по справі ОСОБА_2 , яка до дня смерті спадкодавця була зареєстрована та постійно проживала з нею за однієї адресою: АДРЕСА_1 .
Вищевказаний факт підтверджений довідками, виданими виконавчим комітетом Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за вих. №19 від 12.01.2018 та за вих. №192 від 13.05.2019, згідно яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована та постійно проживала до дня своєї смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживала, вела спільне господарство та була зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших осіб, зареєстрованих за цією адресою, на момент смерті ОСОБА_4 не було.
При цьому, родинний зв`язок ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , з якого вбачається, що « ОСОБА_7 » народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у селі Салкуца Каушанського району Республіки Молдова, а її батьками зазначені: батько – « ОСОБА_8 », мати – « ОСОБА_9 », а зміна прізвища – свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , відповідно до якого « ОСОБА_10 » і « ОСОБА_7 » 22.06.1991 року у Петровській сільській раді Котовського району Одеської області уклали шлюб, про що складено актовий запис №1, після укладення шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвище – « ОСОБА_11 ».
Згідно заповіту від 10.02.2001, посвідченого приватним нотаріусом Котовського районного нотаріального округу Одеської області Сухарчук Т. Г., зареєстрованого у реєстрі за №242, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що належне їй на підставі сертифікату серії ОД №030079, виданого Котовською райдержадміністрацією 29.08.1996 року на підставі рішення №250/96 від 29.07.96 року, право на земельну частку/пай/ у КСП «Петрівське» с. Мала Кіндратівка Котовського району Одеської області розміром 5,85 умовних кадастрових гектарів вона заповідає ОСОБА_1 .
Матеріали справи також містять копію дубліката заповіту, що має силу оригіналу, виданий державним нотаріусом Одеського державного нотаріального архіву Марчишиною С. Г. ОСОБА_1 12.09.2024 року замість втраченого. Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №78322797 від 12.09.2024 підтверджено внесення реєстраційного запису про видачу дубліката. 
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Частиною 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. 
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №54078287 від 14.11.2018, виданою Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, підтверджено відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4 .
Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №54078659 від 14.11.2018, наданого Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкодавця ОСОБА_4 14.11.2018 року зареєстровано спадкову справу №63320134, номер у нотаріуса – 502к/2018.
З інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №54078293 від 14.11.2018 вбачається, що у спадковому реєстрі знайдено інформацію про заповіт, номер у спадковому реєстрі – 28523, стан – чинний, статус – архівний до введення спадкового реєстру, дата посвідчення – 10.02.2001, місце посвідчення – Одеська область, Котовський район, приватний нотаріус Сухарчук Т. Г., заповідач – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дата та час реєстрації – 13.02.2001, 17:25, реєстратор – Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
Згідно інформації відділу у Подільському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області, викладеної у листі за вих. №2028/175-18 від 11.12.2018 року на звернення ОСОБА_1 , відповідно до відомостей з документації за ОСОБА_4 на території Петрівської сільської ради Подільського району Одеської області зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №030079, про що свідчить запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №273 від 29.08.1996 року. Загальна площа земельної ділянки складає 5,85 га (в умовних кадастрових гектарах). Державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався. Земельна ділянка не внесена до системи Державного земельного кадастру.
На виконання ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2025, Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса до суду першої інстанції надіслано копію спадкової справи за №502к/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 .
З матеріалів спадкової справи №502к/2018 вбачається, що 14.11.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , як спадкоємець за заповітом, звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_12 , при цьому справжність підпису ОСОБА_1 засвідчено в.о. старости Новоселівської сільської ради Подільського району Одеської області ОСОБА_13 ще ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Зі спадкової справи №502к/2018 також вбачається, що 07.03.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як спадкоємець за законом, що на час відкриття спадщини проживала постійно зі спадкодавцем ОСОБА_12 , звернулась до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини та проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у якій ОСОБА_2 повідомила, що крім неї інших спадкоємців, передбачених ст. 1261 та ст. 1266 ЦК України, немає.
Згідно листа державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Тинкула О. В. за вих. №350к/02-14 від 05.04.2019 року, ОСОБА_1 повідомлено, що 14.11.2018 року за його заявою про прийняття спадщини за заповітом заведено спадкову справу №502к/2018 після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє місце реєстрації якої: АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на день смерті спадкодавця з нею не проживав (не був зареєстрований) за однією адресою, заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини (з дня смерті спадкодавиці) до нотаріальної контори не подавав, він вважається таким, що не прийняв спадщину, у зв`язку з чим йому роз`яснено право на звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №1535к/02-31 від 06.11.2019 року вбачається, що державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Вахненко Ю. О. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі КСП «Петрівське» с. Петрівка Котовського району Одеської області, розміром 5,85 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №030079, про що свідчить запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №273 від 29.08.1996 року, за їх відсутністю. Підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що спадкоємець ОСОБА_2 не має можливості надати правовстановлюючі документи на спадкове майно.
Згідно листа державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пенчева К. за вих. №14к/02-14 від 13.01.2025 року, ОСОБА_1 повідомлено, що 14.11.2018 року заведена спадкова справа №502к/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , останнє місце реєстрації якої: АДРЕСА_1 . Виходячи з матеріалів спадкової справи на день смерті спадкодавця ОСОБА_1 не проживав разом (не був зареєстрований) за однією адресою та заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 було подано з пропущенням встановленого чинним законодавством строку, а саме ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори 14.11.2018 року, у зв`язку з чим йому запропоновано звернутися до суду за захистом своїх прав, а саме щодо визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.
Колегія суддів не приймає долучену до матеріалів справи заяву ОСОБА_2 від 12.01.2018, оскільки вказана заява не зареєстрована в реєстрі та не міститься в матеріалах спадкової справи.
Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. 
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). 
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. 
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. 
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19) та інших.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. 
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі №638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі №361/8259/18 та багатьох інших. 
Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною. 
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. 
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. 
Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. 
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. 
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. 
Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців – в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця. 
Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Водночас, як уже зазначалося, вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд. Тож відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не порушує принципу свободи заповіту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 по справі №686/5757/23 конкретизувала висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», зазначивши таке: 
- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; 
- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; 
- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; 
- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
Пред`являючи позов до спадкоємця за законом першої черги - ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 зазначив, що про смерть ОСОБА_4 , а також про вчинене на його користь особисте розпорядження на випадок смерті останньої від 10.02.2001– заповіт, він дізнався лише на початку грудня 2017 року, при цьому жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини він не надав.
Колегія суддів наголошує, що судове доказування – це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення за їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування – це єдиний шлях судового встановлення фактичних обставин справи, що передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права та висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). 
Колегія суддів наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З копії з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) серія по КСП «Петрівське», наданої Куяльницькою сільською радою Подільського району Одеської області вбачається, що навпроти запису номер 273 вказано, що власником сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ОД №030079 від 29.08.1996, виданого на підставі рішення Котовської РДА №250/96 від 29.07.1996 на земельну частку (пай) розміром 5,85 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території земель колишнього КСП «Петрівське» в Одеській області, Подільський (Котовський) район с. Петрівка, є ОСОБА_4 . При цьому, в графі «прізвище, ім`я та по-батькові власника сертифікату» одразу після відомостей про ОСОБА_4 зазначено відомості про ОСОБА_1 , датою зареєстрованого права власності вказано – 12.02.2001, а підставою для реєстрації – заповіт АВН №460793, навпроти вказаного запису стоїть власноручний підпис ОСОБА_1 .
Отже, ОСОБА_1 був обізнаним про факт існування заповіту від 10.02.2001, посвідченого приватним нотаріусом Котовського районного нотаріального округу Одеської області Сухарчук Т. Г., зареєстрованого у реєстрі за №242, а саме з 12.02.2001 року.
Суд першої інстанції не дотримався обов`язку щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин даної цивільної справи та сприйняв за належне, що про смерть ОСОБА_4 , а також про складений на користь позивача заповіт від 10.02.2001 останній дізнався на початку грудня 2017 року, при тому, що стороною позивача вказаний факт не доведений належним чином відповідними засобами доказування, наприклад показаннями свідка ОСОБА_5 , про виклик та допит якого стороною позивача заявлялось відповідне клопотання від 17.07.2025.
Ухвалою суду від 17.07.2025 закрито підготовче провадження по справі з призначенням справи до судового розгляду по суті; процесуальне рішення з приводу заявленого клопотання про виклик та допит свідка в матеріалах справи відсутнє. 
Позивач та його представник ОСОБА_14 приймали участь у судовому засіданні 17.09.2025 року клопотань щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з не розглядом судом клопотання про виклик свідка та виклику в судове засідання свідка ОСОБА_5 , не заявляли. Крім того, в судовому засіданні не заперечували проти закінчення з`ясування обставин у справі на підставі наявних у справі доказів та переходу до судових дебати.
Колегія суддів звертає увагу, що позивач посилаючись на те, що про смерть спадкодавця та наявність заповіту дізнався у грудні 2017 року, проте заява про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_12 була подана до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса позивачем лише 14.11.2018 року, тобто через десять місяців, після засвідчення 15.01.2018 року в.о. старости Новоселівської сільської ради Подільського району Одеської області Станіславською Г.Г. справжність підпису ОСОБА_1 .
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником позивача не зазначено об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви засвідченої 15.01.2018 року до державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса у найкоротший строк. 
Після цього, державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Тинкул О. В. листом за вих. №350к/02-14 від 05.04.2019 року повідомив позивача про пропуск останнім строку на реалізацію своїх спадкових прав, однак жодних дій, що свідчили б про намагання позивача усунути наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, ним вчинено не було. Лише після спливу 5 років та 8 місяців позивач повторно отримав інформацію від державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пенчева К. за вих. №14к/02-14 від 13.01.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 повідомлено, що ним пропущено встановлений чинним законодавством строк на звернення із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після чого позивач реалізував своє право на звернення до суду. 
Матеріали справи також містять довіреність від 15.01.2018, посвідчену в.о. старости Новоселівської сільської ради Подільського району Одеської області Станіславською Г.Г. 15.01.2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , попередньо уклавши договір з повіреним, цією довіреністю уповноважив ОСОБА_15 представляти його інтереси та вести його справи по оформленню спадкових справ на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та постійно мешкала в селі Петрівка Подільського району Одеської області. 
Колегією суддів встановлено, що повірений ОСОБА_15 протягом усього терміну дії довіреності, який тривав з 15.01.2018 по 15.01.2019, жодних реальних дій, спрямованих на реалізацію спадкоємцем ОСОБА_1 його спадкових прав, не вчинив, протилежного матеріали справи не містять. 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що поведінка особи, на користь якої було вчинено особисте розпорядження на випадок смерті, а саме заповіт від 10.02.2001 вочевидь не була добросовісною, тобто такою, що спрямована на своєчасне та належне вчинення дій, спрямованих на юридичне оформлення своїх спадкових прав та дотримання норм матеріального права, що регулюють спірні у даному випадку спадкові правовідносини. 
З урахуванням наведеного, за конкретних фактичних обставин, встановлених у цій справі, з огляду на обізнаність позивача про заповіт, тривалість пропуску строку, значний проміжок часу між закінченням строку прийняття спадщини та зверненням до нотаріуса, а в подальшому до суду, загальні засади цивільного законодавства, такі як розумність, добросовісність та справедливість, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 за відсутності для того перешкод, що мають характер об`єктивних, непереборних та істотних, не реалізував свої спадкові права, зокрема право на прийняття спадщини за заповітом, а тому правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та відповідно задоволення його позовних вимог відсутні. Позивач не довів, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, які б були об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього як спадкоємця на вчинення цих дій, а безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням в інтереси інших спадкоємців, зокрема спадкоємця за законом першої черги, яким є відповідач по справі.

Щодо суті апеляційної скарги 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 17 вересня 2025 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.
Керуючись ст.ст. 141, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити.
Рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 17 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 21 квітня 2026 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко