Справа № 202/20599/23
(2/199/231/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

01 квітня 2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі 
головуючого судді Богун О.О., 
 
при секретареві   Дубовик А.П.,
 
за участі сторін:
 
позивача ОСОБА_1 
 
представника позивача ОСОБА_2 
 
представника відповідача ОСОБА_3 
 
представника відповідача ОСОБА_4 
 
представника відповідача Паращенко Ю.О.
 
розглянувши у порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діям органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду,-

 
ВСТАНОВИВ: 
 
Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. В обґрунтування заявлених вимог зазначив що 06 квітня 2016 року слідчим відділенням Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження за №12016040660000797 за ч.1 ст.125 КК України про те, що 28.02.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 , 1974 року народження в ході конфлікту, спричинив легкі тілесні ушкодження громадянці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Крім того, 07 квітня 2018 року слідчим відділенням Індустріального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області були внесені до ЄРДР відомості про кримінальне провадження №12018040660000550 за ч.1 ст.125 КК України про те, що 28.02.2016 року приблизно о 18.30 ОСОБА_1 перебуваючи у приміщенні кв. АДРЕСА_2 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження. 26 квітня 2018 року прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Спесивцев А.В. виніс постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування, відповідно до якої кримінальні провадження №12016040660000797 від 06.04.2016 та №12018040660000550 від 07.04.2018 були об`єднані в одне кримінальне провадження та зареєстровані в ЄРДР за №12016040660000797. 26 квітня 2018 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. 27 квітня 2018 року у вказаному кримінальному провадженні №12016040660000797 від 06.04.2016 року, ОСОБА_1 було вручене повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України згідно із яким ОСОБА_1 підозрювався у тому, що 28.02.2016 року приблизно о 18.30 годин більш точний час встановити ході проведення досудового розслідування не вдалося можливим за адресою АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків суперечка, під час якої у ОСОБА_1 раптово виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . В результаті злочинних дій ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синців лівого плеча, саден правої верхньої кінцівки; потерпілій ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден верхніх кінцівок, синців тулубу, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_1 підозрювався а потім обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне нанесення легких тілесних ушкоджень. 27 квітня 2018 року слідчою слідчого відділення Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Вінарською А.В, відносно ОСОБА_7 був складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12016040660000797 від 06.04.2016 року який був затверджений прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Спесивцевим А.В. копія якого була отримана ОСОБА_1 28 квітня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12016040660000797, відомості про вчинення якого до ЄРДР внесено відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, був переданий прокурором до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Вироком Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року у справі №202/2284/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначене йому покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин. Звільнено ОСОБА_1 від покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України – у зв`язку із закінченням строків давності. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_6 7 220,68 гривень. Позови потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілих по 5 000 гривень на кожну. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_6 витрати на правову допомогу у сумі 9 100 гривень. А всього стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_6 21 320,68 гривень. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року у справі №202/2284/18 вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 – скасовано кримінальне провадження №12016040660000797 щодо ОСОБА_1 за обвинуваченням за ч.1 ст.125 КК України закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Цивільні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. З вищевикладеного вбачається що позивач незаконно перебував під слідством та судом у період з 26 квітня 2018 року по 10 серпня 2021 року тобто у продовж 39 місяців 15 днів. Окрім того незаконне кримінальне переслідування здійснювалось з 06.04.2016 року оскільки з початку розслідування поліція не відпрацьовувала жодних інших версій ніж вина ОСОБА_1 в кримінальному правопорушенні, з самого початку прямо зазначаючи про це у процесуальних документах, в тому числі і у витягу з ЄРДР від 06.04.2016 року. За таких обставин розслідування не мало сенсу, бо його результат був відомий заздалегідь. В цей період проводилися слідчі дії, до яких ОСОБА_1 не залучали, чим порушували його право на захист. При цьому позивач зазнав, що вповноважені особи які проводять слідство розповсюджують інформацію щодо винності позивача. Таким чином позивач перебував під слідством додатково ще 24 місяці та 20 днів а всього загалом 64 місяців та 4 дні. Перебування під слідством в період з 06.04.2016 року підтверджується Витягом з ЄРДР в якому позивача категорично зазначено як особу яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_6 та ОСОБА_5 також слідчими експериментами, до яких ОСОБА_1 не залучали. Тобто фактично позивач перебував під слідством в цей період а прокурор протиправно не вручав підозру позивачу, залишаючи його без статусу у справі а відповідно позбавляючи його права на захист, в подальшому вручивши за 1 добу і підозру і обвинувальний акт. В подальшому прокурор відмовляв позивачу у його усній вимозі про надання правничої допомоги під час вручення підозри, а письмову вимогу відмовився прийняти, оскільки на його думку клопотання мала прийняти канцелярія, яка в пізній час вже не працювала. Такі дії прокурора є порушенням права на захист вважає позивач. Судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська також порушували право позивача на захист відмовляючи йому у вимозі негайно надати йому захисника на протязі двох судових засідань. Відмову у наданні захисника суддя ОСОБА_8 цинічно обґрунтував відсутністю у нього коштів на купівлю нового автомобіля «Мерседес» що зафіксовано засобами технічної аудіо фіксації судового процесу. Таке обґрунтування позивач розцінив як натяк на хабар, нічого спільного з правосуддям таке твердження не має. Всі судові засідання під головуванням ОСОБА_8 складалися з того, що суддя розповідав, яким авторитетом користується серед осіб, відбуваючих покарання, нерозумілих позивачу жартів, здійснення дій, що несумісні та суперечать діям особи наділеної високим статусом судді. Суддя дозволяв собі коментувати та доповнювати свідчення потерпілих та свідків сторони обвинувачення, або пояснювати особливості їхньої поганої пам`яті. Навпаки перебивав свідків сторони захисту та фактично зірвав всі допити. Технічна відео фіксація судового процесу не здійснювалася в повному обсязі, як пояснив суддя ОСОБА_8 в зв`язку з недостатнім фінансуванням, що суперечило відповіді обласної державної судової адміністрації, згідно якої Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська був на 100 відсотків забезпечений камерами. Внаслідок цих висловлювань позивач був змушений звернутися із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо розкрадання камер в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська внесено відомості в ЄРДР за №42020040000000340 розпочато досудове розслідування. Також суддя Шофаренко Ю.Ф. забороняв здійснювати відео фіксацію судового процесу вільним слухачам та позивачу посилаючись на те, що нібито це приватне життя потерпілих, дозволяв собі витрачати час на бесіди з вільними слухачами стосовно поданих щодо нього дисциплінарних скарг до ВРП. З матеріалів справи зникло клопотання про допит свідків яке позивач надав ОСОБА_8 в руки в залі судового засідання, та яке він задовольнив. Окрім того , зникла з матеріалів справи дебатна промова захисника, про що позивач робив відповідні записи під час ознайомлення з матеріалами справи, та змушений був звернутися із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, було внесено відомості до ЄРДР №42020040000000592 від 20.08.2020 року з попередньою кваліфікацією ст.356 КК України. В подальшому було винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення зі ст.356 КК України на ч.1 ст.374 КК України матеріали кримінального провадження скеровані до ТУ ДБР з дислокацією у місті Полтава. Окрім того суддя Шофаренко Ю.Ф. виніс вирок без надання прокурором фактичних даних, які могли бути визнані доказами. На розгляді суду першої інстанції такі дані не знаходились, що підтверджується записами технічної фіксації судового процесу, та протоколами судових засідань. Як вони потрапили потрапили до матеріалів справи позивачу не невідомо, безперечно вони були надані прокурором за межами судового процесу та були розглянути вже під час апеляційного розгляду справи. Оскільки незаконними методами нічого законного отримати неможливо, фактичні дані в поза процесуальний спосіб вкладені в матеріали справи суддею Шофаренко Ю.Ф. та прокурором були визнані апеляційним судом недопустимими доказами, а позивача – виправдано. Зокрема, в матеріалах справи містяться штучно створені протоколи слідчих експериментів, в яких представник потерпілих адвокат Ходюш ставив свій підпис в якості захисника позивача, потерпіла Лаврова О.М. розписувалася за потерпілу ОСОБА_5 . Таким чином, позивач був змушений не тільки доводити свою невинуватість, а ще й контролювати дотримання головуючим суддею Шофаренко Ю.Ф., прокурором, потерпілими КПК України, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», Конституцію України, вживати заходів для відновлення належної правової процедури судового процесу. Позивач був змушений витрачати надзвичайно багато часу на такі дії, самостійно вивчати право, специфічні закони України такі як Закон України про судоустрій, нормативні акти що регламентують діловодство в судах, неодноразово звертатися до обласної судової адміністрації, інших судів, поліції, прокуратур, сплачувати за консультації багатьом адвокатам, змінювати адвокатів, оскільки суддя Шофаренко Ю.Ф. здійснював тиск на захисника Мисечко К.О. погрожуючи їй безпідставним притягнення до дисциплінарної відповідальності та інших захисників позивача. Клопотання позивача надані до канцелярії суду не розглядалися в суді, а пересилалися на його поштову адресу. Таким чином, позивач вважає інтенсивність протиправних дій надзвичайно високою. Надтривалий судовий процес, став також причиною втрати позивачем роботи. З 09.10.2006 року позивач працював на посаді інженера у філії Утел ВАТ «Укртелеком» згодом був переведений в зв`язку з реорганізацією до ТОВ «Тримоб». За час роботи на вказаному підприємстві відзначався грамотою Дніпропетровської обласної ради за високий професіоналізм, в 2015 році отримав позитивну характеристику з місця роботи, в якій відзначався як ініціативний та відповідальний фахівець, здатний приймати відповідальні рішення в складних умовах. Також, відзначилися такі риси характеру як врівноваженість, комунікабельність та доброзичливість позивача, він користувався повагою в колективі. Станом на 16.04.2016 року позивач займав посаду інженера радіозв`язку 1 категорії в РЦМЗ №2 ТОВ «Тримоб». Після того як було відкрите кримінальне провадження, позивач став почуватись тривожно, його часто викликали до поліції, та його колеги були змушені виконувати роботу замість нього. Тривала невизначеність призвела до нервового напруження. Позивач став менше приділяти уваги роботі, та колеги й керівник почали наполягати щоб позивач знайшов собі іншу роботу, з меншим навантаженням, задля того щоб він міг приділяти більше часу своїм особистим проблемам. Окрім того ускладнилися стосунки у колективі, коли стало відомо, що його підозрюють у вчиненні злочину, оскільки судимих осіб в ТОВ «Тримоб» на роботу не приймали. Станом на дату звільнення позивача, а саме 31.12.2017 року його заробітна плата становила 11 593,25 гривень що складало 3,62 мінімальних заробітних плат. Позивач змушений був шукати роботу з меншим навантаженням, та відповідно з меншою заробітною платою. 15 січня 2018 року позивача було прийнято на посаду менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку у Дніпровському регіоні в ТОВ «Океан-сталеві конструкції». Заробітня плата зменшилась із 11 593,25 гривень до 4 000 гривень що склало 1,25 заробітних плат тобто через кримінальне провадження позивач втратив 2,37 мінімальних заробітних плат щомісячно. 31 січня 2020 року позивачу запропонували звільнення за згодою сторін, оскільки на думку роботодавця, тривале кримінальне переслідування заважає йому виконувати свої обов`язки та надали йому відповідний рекомендаційний лист, після чого він вже не міг знайти роботу. Безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до негативних та незворотних змін у житі позивача. До початку безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності, позивач позитивно характеризувався на роботі, про що свідчить позитивна характеристика з місця роботи та грамота від голови обласної ради за високий професіоналізм. Також позивач приймав активну участь у вихованні дітей, та у їх шкільному житті, про що свідчить подяка від директора Дніпропетровського вищого училища фізичної культури за активну участь у шкільному житті. Позивач отримав другу вищу освіту, будував кар`єру. Внаслідок безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності були зруйновані відносини у сім`ї та школі де навчалися діти. Зруйнована успішна кар`єра. Внаслідок втрати роботи втрачена можливість сплачувати іпотечний кредит, та заарештоване майно позивача. Внаслідок тривалого необ`єктивного та упередженого розслідування, безпідставного притягнення мене до кримінальної відповідальності, позивачу була спричинена значна шкода здоров`ю що полягає у нервових та психічних розладах в зв`язку з чим він неодноразово був змушений лікуватися. Так з 14.05.2018 року по 14.06.2018 року позивач був змушений лікуватися у невропатолога з діагнозом астено-невротичний синдром. З 22.03.2023 року по 21.04.2023 року лікувався в центрі психіатричної допомоги Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги Дніпровської міської ради з діагнозом змішаний тривожний та депресивний розлад. 10 червня 2019 року був змушений звернутись до ендокринолога у зв`язку з підвищенням цукру в крові, був встановлений діагноз метаболічний синдром. Упродовж усього періоду незаконного кримінального переслідування позивач не мав можливості повноцінно розпоряджатися всіма своїми конституційними правами, в тому числі забезпечувати себе та свою сім`ю. У зв`язку із цими обставинами позивач не міг повноцінно забезпечувати своїх дітей та себе необхідним, а саме: харчами, ліками, одягом внаслідок вимушеної втрати роботи. Коли ж позивач звернувся за допомогою до служби соціального захисту населення, йому було відмовлено у зв`язку з тим що відносно нього відкрите кримінальне провадження. Також позивач планував виплатити кредит за квартиру, його заробітна плата дозволяла це зробити але внаслідок вищезгаданих обставин він втратив роботу та не зміг виплатити кредит, внаслідок чого на даний час його майно заарештоване та він може залишитись без квартири.
Підсумовуючи викладене позивач просить стягнути на його користь моральну та матеріальну шкоду завдану внаслідок незаконних дій органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 22 грудня 2023 року справу прийнято суддею до свого провадження та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
21 лютого 2024 року Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області надало до суду відзив на позовну заяву в якому зазначило що з позовним вимогами ОСОБА_1 не згодні з наступних підстав, вважає що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану здоров`я та стосунків з рідними внаслідок досудового розслідування кримінального провадження. Таким чином вважає що ОСОБА_1 не надав доказів завдання йому моральних страждань, та причинно-наслідкового зв`язку між притягненням останнього до кримінальної відповідальності та начебто завдання йому моральної шкоди. Загалом вважає що позовні вимоги позивача, зокрема щодо стягнення моральної шкоди є такими що не підлягають задоволенню.
22 лютого 2024 року Державна казначейська служба України надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила що незгода позивача з діяльністю посадових осіб по справі не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. Порушення прав підлягає доказуванню у встановленому законом порядку. Наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Щодо твердження позивача про стягнення шкоди внаслідок звільнення на думку Державної казначейської служби України зазначається що позивач був звільнений за власним бажанням. Позивача в судовому порядку не позбавлено права займатись певною діяльністю чи займати певні посади, тому теза про вимушеність зміни посади об`єктивно перебільшеною, що також окремо підтверджується копією трудової книжки позивача, де причиною звільнення із займаної посади є власне бажання. Таким чином дана вимога безпідставна, має ознаки перебільшення та є такою, що суперечить вимогам законодавства та судової практики, відтак – задоволенню на думку Казначейської служби не підлягає. Просить відмовити в задоволенні позову оскільки вважає доводи позивача не доведеними.
29 лютого 2024 року Дніпропетровськ обласна прокуратура надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила що в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надано і матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів факту завдання позивачу моральної шкоди, так само й відсутні докази відчування останнім постійних хвилювань, недомагань, нервових розладів тощо, саме через відповідні дії Дніпропетровської обласної прокуратури. Відтак, вказане свідчить про недоведеність позовних вимог, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Вважають що доводи позивача про завдання йому моральної шкоди є абсолютно необґрунтованими, а матеріали справи не містять жодних належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження порушення її особистих немайнових прав, завдання шкоди її здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння їй внаслідок протиправних дій Дніпропетровською обласною прокуратурою моральної шкоди. У зв`язку з вищевикладеним просять відмовити в задоволенні позовних вимог.
01 березня 2024 року позивач надав до суду заяву про зменшення позовних вимог до позовної заяви в якій зазначив що просить зменшити позовні вимоги в пункті 5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 186 766,99 гривень.
15 квітня 2024 року ОСОБА_1 надав до суду відповіді на відзиви в яких вказав що доводи відповідачів в своїх відзивах є необґрунтованими, вказує що він звільнився за своїм бажанням оскільки чинним законодавством не передбачається звільнення за відкриття кримінального провадження відносно особи, але стосунки між колегами та керівниками на роботі негативно вплинули на ці обставини, у зв`язку з чим позивач вимушений був звільнитись за власним бажанням. Дії органу досудового розслідування на думку позивача вже визнані протиправними, що підтверджується закриттям кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати, а позивач має право майнової та моральної шкоди.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 06 серпня 2024 року було відмовлено в клопотанні позивача про витребування доказів.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 06 серпня 2024 року по цивільній справі №202/20599/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діям органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду призначено судово-психологічну експертизу, на вирішення якої експертам поставлені запитання. Виконання експертизи доручено провести експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз».
22 січня 2025 року до суду надійшов висновок експерта в якому зазначено що ситуація, що досліджується є психотравмувальною для ОСОБА_1 . За умов ситуації, яка досліджується, ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода). Можливий еквівалент компенсації за завдані ОСОБА_1 , страждання становить 405 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається рівнем розміру мінімальної заробітної плати, прийнятої в Україні на момент винесення рішення суду.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 27 січня 2025 року провадження у цивільній справі №202/20599/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діям органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду поновлено та призначено підготовче судове засідання.
18 березня 2025 року позивачем надано заяву про зміну позовних вимог до позовної заяви в якій вказав що просить суд збільшити позовні вимоги в частині понесених позивачем судових витрат у сумі 30 000,00 гривень.
02 квітня 2025 року позивачем надано до суду через електронний суд уточнену позовну заяву в якій зменшено розмір позовних вимоги з 6 536 937,15 гривень до 5 128 114,18 гривень.
15 квітня 2025 року Дніпропетровською обласною прокуратурою надано до суду пояснення щодо висновку судово-психологічної експертизи №10502 від 17.01.2025 року в якому зазначено що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. 
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 15 квітня 2025 року закрите підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.
В судовому засіданні позивач пояснив що з початку слідча запросила його щоб вручити пам`ятку потерпілого але натомість вручила повідомлення про підозру, та згодом обвинувальний вирок, позивач писав клопотання про надання йому безоплатної правової допомоги але йому повідомили що слідчі експерименти були проведені без його участі, дії слідчих він не оскаржував оскільки йому не надали такої можливості. На роботі почали цькувати тому йому довелось написати заяву на звільнення. Просив задовольнити позовні вимоги викладені в уточненій позовній заяві.
Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні підтримав раніше наданий до суду відзив на позовну заяву, та просив відмовити в задоволенні позову.
Представник ГУ НПУ в Дніпропетровській області в судовому засіданні підтримав раніше наданий до суду відзив на позовну заяву, та просив відмовити в задоволенні позову.
Представник Дніпропетровської обласної прокуратури в судовому засіданні підтримав раніше наданий до суду відзив на позовну заяву, та просив відмовити в задоволенні позову.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив що коли відносно позивача було відкрито кримінальне провадження, він проживав разом із ним та на той момент йому було 11 років, на той час у позивача була робота, приблизно в 2018 році відносно нього було відкрито кримінальне провадження, його звинувачували і нанесенні тілесних ушкоджень, позивач витратив багато часу щоб виправдатись але суд виправдав його. За цей час позивач втратив змогу нормально виконувати свої обов`язки, суддя Індустріального суду спотворював покази ОСОБА_9 та робив так що вони були проти позивача, також здійснював тиск на брата ОСОБА_9 , його змусили надати покази прокурору. Внаслідок цього позивач втратив роботу, сім`я отримувала допомогу від держави, потім йому відмовили в допомозі, виживали на підробітках, допомагала бабуся, за цей час позивач дуже посивів, в нього була підозра на цукровий діабет та проблеми зі сном. Звільнився з роботи оскільки на іншій роботі була більша заробітна плата, потім його звільнили тому що багато часу витрачав на поліцію та суд.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні надав покази в яких зазначив наступне, з позивачем мав гарні стосунки, познайомились у 2016 році, спілкувались добре, допомагали один одному, позивач розповів що на нього викликали поліцію та відкрили кримінальне провадження, потім розповів що почались проблеми на роботі тому що брав багато відгулів, після поліції почались судові засідання у 2018 році, потім розповів що просив щоб йому надали адвоката але суддя відмовив йому, показав це на аудіо фіксації, потім свідок почав ходити на судові засідання в якості вільного слухача, суддя заборонив знімати допит свідків, часто підвищував голос на позивача. Після цих подій свідок подав скаргу на суддю як вільний слухач, після цього суддя Шафаренко проводив із ним бесіду але свідок продовжував ходити на судові засідання та робити їх відеозапис. Позивачу довелось піти з першої роботи оскільки він часто ходив на засідання, колеги почали здійснювати тиск на нього через це. Потім позивач пішов на іншу роботу але вже на керівну посаду, ці засідання були на вигляд як знущання з позивача, свідку здавалось що на нього тиснули, перебивали, не давали сказати слово. Після вироку позивач розчарувався у справедливості, у нього погіршилось здоров`я, постійно тремтіли руки, почав розмовляти з собою. Потім подав апеляційну скаргу на вирок суду в результаті чого апеляційний суд виправдав позивача.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 зазначив що має дружні стосунки з позивачем, знайомі з 2005 року, знає його як доброго чоловіка, в квітні 2016 року повідомив що відкрили кримінальне провадження щодо бійки, на той момент був емоційно подавлений. В 2017 році йому довелось звільнитись з роботи, потім влаштувався в іншу компанію та розповів що вручили обвинувальний акт, позивач впав в депресію, розповідав що його безпідставно звинувачують та не надають адвоката, потім його взагалі звільнили з роботи тому що він дуже переживає за цю ситуацію. Коли втратив роботу свідок допомагав йому фінансово, в 2021 році сказав що його виправдали, ОСОБА_11 був свідком по справі, після того що сталося позивач зателефонував йому щоб він вийшов, позивач сказав що його побили, часто жалівся щодо цієї ситуації. Втратив повагу на роботі через це кримінальне провадження у зв`язку з чим і був вимушений звільнитись з роботи. Після ситуації свідок не бачив позивача на заходах або святах оскільки він почав вести закритий спосіб життя.
Свідок ОСОБА_12 розповів суду що мав робочі стосунки з позивачем, в 2018 році позивач прийшов на роботу де працював свідок, було дуже багато роботи але з ним вони встигали робити все, через деякий час позивач змінився, став розсіяний, забудькуватий. Свідок намагався дізнатись що сталось, позивач міг декілька днів не ходити на роботу,було дуже багато питань по роботі щодо фінансів, в літку 2018 року свідок вирішив звільнитись з роботи у зв`язку з такою ситуацією, через деякий час дізнався що позивача звільнили, говорили що за його кримінальне провадження тому що у зв`язку з цим з ним не хотіли працювати. 
Дослідивши матеріали справи, вивчивши всі надані сторонами докази, заслухавши свідків в судовому засіданні, надавши належну оцінку всім матеріалам справи та поясненням суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 06.04.2016 року та 07.04.2018 року відносно ОСОБА_1 внесено данні до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с.11,12).
Постановою Прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Специвцева А.В. кримінальні провадження внесені до ЄДРДР за №12016040660000797 від 06.04.2016 року та №12018040660000550 від 07.04.2018 року об`єднано в одне кримінальне провадження та зареєстровано в ЄРДР за №12016040660000797. (а.с.13).
26 квітня 2018 року слідчою СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Вінарською А.В. повідомлено про підозри за ознаками вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с.14,15).
27 квітня 2018 року слідчою СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Вінарською А.В. повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ознаками вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с.16,17)
27 квітня 2018 року слідчою СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Вінарською А.В. за погодженням з Прокурором Дніпровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Спесивцевим А.В. вручено підозрюваному ОСОБА_1 обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК Украхїни (а.с.18-19).
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.125 КК України. (а.с.18-23).
Ухвалою Дніпровського Апеляційного суду від 10 серпня 2021 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року скасовано та кримінальне провадження №12016040660000797 щодо ОСОБА_1 за обвинуваченням за ч.1 ст.125 КК України закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати (а.с.24-30).
Таким чином, безпідставне кримінальне переслідування, як зазначає позивач, тривало із 06 квітня 2016 року до 10 серпня 2021 року (64 місяці 4 дні).
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша-друга статті 1176 ЦК України).
Згідно з нормами статей 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі – Закон) відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
У наведених статтею першою цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (стаття 3 Закону).
У статті 4 Закону передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом із 06 квітня 2016 року до 10 серпня 2021 року (64 місяці 4 дні).
Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, з урахуванням обставин конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року в справі № 214/6982/13-ц (провадження № 61-97св18), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, вказано, що: «здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи, на що також посилаються суди в обґрунтування своїх висновків, відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди. Такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення. Виходячи із системного аналізу положень ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», враховуючи закріплені у цивільному законодавстві вимоги розумності, виваженості і справедливості, касаційний суд приходить до висновку про зменшення визначеного судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди, розмір якого значно перевищує гарантований законодавством і не відповідає встановленим судами попередніх інстанцій обставинам справи».
На підтвердження заявленого розміру моральної шкоди було проведено судово-психологічну експертизу та надано висновок №10502 від 17.01.2025 року відповідно до якого ситуація, що досліджується за справою (незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та інші незаконні дії органів досудового слідства, прокуратури та суду) є психотравмувальною для ОСОБА_1 . Внаслідок психотравмувальної дії ситуації, яка досліджується по справі, ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода).
Можливий грошовий еквівалент компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду) становить 405 мінімальних заробітних плат, розмір яких визначається рівнем розміру мінімальної заробітної плати, прийнятої в Україні на момент винесення рішення суду.
Разом з тим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
Такі висновки відповідають позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 19 квітня 2023 року у справі №757/50854/21-ц.
Висновок психологічного дослідження для суду не має заздалегідь встановленої сили та оцінюється разом з іншими доказами. Зазначений вище висновок експерта складений за результатами дослідження, а не проведення судової експертизи.
У свою чергу розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи також із засад розумності, виваженості та справедливості.
На думку суду, заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди значно перевищує розмір компенсації, гарантований законом.
Суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі", зазначається, що "з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги". Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі N 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
Так, з врахуванням зазначеного, керуючись ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» в 2026 році (на момент розгляду справи судами) мінімальну заробітну плату визначено в розмірі 8 647 гривень.
З огляду на термін перебування позивача під слідством мінімальний гарантований законодавцем розмір компенсації моральної шкоди складає 554 560,93 гривень (64 місяці 4 дні х 8 647 грн.).
Таким чином, з урахуванням характеру й глибини заподіяних ОСОБА_1 страждань, тривалості перебування його під слідством та судом, суд вважає за доцільне стягнути на корить позивача 554 560,93 гривні у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стосовно позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду в зв`язку з вимушеною зміною місця роботи та подальшого звільнення та відшкодування втрати пенсійних внесків у розмірі 1 006 400 гривень та 440 000 гривень суд вважає за необхідне значити наступне.
Обґрунтовуючи завдану матеріальну шкоду, позивач вказував на те, що він був вимушений звільнитися із займаної посади у зв`язку з погіршенням стосунків у колективі внаслідок відкриття кримінального провадження, однак, відповідно до долученої позивачем трудової книжки, останнього звільнено за угодою сторін відповідно до ч.1 ст.36 КЗпП України (т.2, а.с.49).
Крім цього, суд вважає зазначити, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.
Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.
Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення №6/5/3/41), пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у пункті 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.
Згідно з пунктами 11, 12 Положення №6/5/3/41 для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів.
У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в пункті 11 Положення №6/5/3/41, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону №266/94-ВРухвалу. Пункт 12 Положення №6/5/3/41 містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян.
Наведене свідчить, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Отже, внаслідок закриття кримінального провадження за відсутності достатніх доказів для доведення винуватості особи позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій; моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».
Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.
Як встановлено судом, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10.08.2021 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2020 року, скасовано та кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України закрите у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Таким чином, позивачем не дотримано процедуру відшкодування заробітку, який він втратив внаслідок незаконних дій, який передбачений ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду в зв`язку з вимушеною зміною місця роботи та подальшого звільнення та відшкодування втрати пенсійних внесків у розмірі 1 006 400 гривень та 440 000 гривень не підлягає задоволенню.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.
Таким чином, суд вважає стягнути із Державного бюджету на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у розмірі 554 560 (п`ятсот п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят гривень) гривень 93 копійки.
Разом з тим, за змістом пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з Дніпровської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за проведення експертного дослідження, пропорційно задоволеним позовним вимогам (30 000 грн х 16,16%) у розмірі по 2424 гривень, з кожного.
Керуючись ст. ст. 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діям органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, - задовольнити частково.
Стягнути із Державного бюджету на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в розмірі 554 560 (п`ятсот п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят гривень) 93 копійки.
Стягнути із Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі по 2 424 (дві тисячі чотириста двадцять чотири гривні) 00 копійок, з кожного.
В іншій частині позову – відмовити.
Судові витрати у вигляді судового збору віднести на рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.О.Богун

01.04.2026