Справа № 420/30176/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» військовослужбовцю ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 );
зобов`язати Військову частину Військової частини НОМЕР_2 видати наказ яким перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ), з 15.11.2024 по 13.06.2025 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100000 гривень пропорційною в розрахунку на місяць.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач був мобілізований до лав ЗСУ 25 червня 2024 року та проходив військову службу у військової частині НОМЕР_2 на посаді старшого стрільця 1 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 7 аеромобільної роти аеромобільного батальйону. Наразі, наказом № 166 від 13.06.2025 звільнений у запас за підпунктом «б» частини 4 ст. 26 Закону України «Про воїнський обов`язок і військову службу) (за станом здоров`я) за наявності інвалідності (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу). Під час проходження служби, у відповідності до виписного епікризу № 5070 та довідки військово-лікарської комісії від 24.10.2024, солдат ОСОБА_1 22.09.2024 отримав поранення, пов`язане з захистом Батьківщини, та в період з 23.09.2024 по 07.10.2024 знаходився на стаціонарному лікуванні. 15.11.2025 у відповідності до медичної документації та довідки військово-лікарської комісії № 2025-0509-1243-2954-0 від 09.05.2025, солдат ОСОБА_1 отримав тяжке поранення, пов`язане з захистом Батьківщини, та в період з 15.11.2024 по дату звільнення 13.06.2025 знаходився на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування.
Проте, як зазначено у позові, за період з 22.09.2024 по 07.10.2024 (період стаціонарного лікування по першому пораненню) та період з 15.11.2024 по 13.06.2025 (період стаціонарного лікування та відпусток для лікування після тяжкого поранення) позивачу не нараховувалася і не виплачувалася щомісячна додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень, відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
У своїх доводах позивач посилається на те, що відповідає умовам призначення додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022, а саме отримав тяжке поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, та перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустках для лікування після тяжкого поранення, що підтверджується долученою до матеріалів справи медичною документацією.
На підставі викладеного позивач просить відновити його право на гарантовану державою додаткову винагороду.
Ухвалою суду від 09.09.2025 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк на усунення недоліків.
09.09.2025 року за допомогою системи «Електронний суд» представником позивача подано заяву про усунення недоліків, разом з копією відповіді відповідача на адвокатський запит за № 1772/766/ВихЗПІ від 01.08.2025 року.
Ухвалою суду від 04.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.
Також цією ухвалою суд витребував від Військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчені докази, які підтверджують нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн. відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 15.11.2024 по 13.06.2025 (якщо таке мало місце); належним чином засвідчені бойові розпорядження, журнал бойових дій (інші підтверджуючі документи про безпосередню участь в бойових діях, прийняті відносно ОСОБА_1 за період з 15.11.2024 по 13.06.2025; інші докази, які стали підставою для допущення спірної бездіяльності, вчинення спірних дій та прийняття рішень.
15.11.2025 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву з додатками.
Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.
По суті позовних вимог відповідач зазначив, що позивач був призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією. Відповідно до Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 04.12.2024 №15818, позивач 15.11.2024 отримав поранення під час участі у бойових діях по захисту Батьківщини. 15.11.2024 після отриманого поранення позивач був госпіталізований до Комунального некомерційне підприємство «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради (вул. Перемоги, 80, м. Запоріжжя), де перебував на стаціонарному лікуванні по 17.11.2024. 17.11.2024 був виписаний та направлений на лікування до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня №1» (вул. Хмельницьке шосе, буд. 96, м. Вінниця), без прибуття до військової частини, де перебував на стаціонарному лікуванні по 02.12.2024. Згідно Довідки про нарахування додаткової винагороди від 10.11.2025 року №8227, позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода із розрахунку 100 000 грн у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я пропорційно кількості днів перебування на такому лікуванні, а саме за період з 15.11.2024 по 02.12.2024. Таким чином, відповідач вказує, що відсутні підстави для задоволення позову в частині щодо виплати додаткової винагороди за період з 15.11.2024 по 02.12.2024.
02.12.2024 позивач був виписаний з КНП Вінницька МКЛ №1 та направлений на лікування до Комунального підприємства «Козятинська центральна районна лікарня» Козятинської міської ради (вул. Винниченка 9, м. Козятин) (далі – КНП «Козятинська ЦРК» Козятинської МР), без прибуття до військової частини, де перебував на стаціонарному лікуванні по 25.12.2024. За вказаний період з 03.12.2024 по 25.12.2024 позивачу не нарахована та не виплачена додаткова винагорода. Відповідач у відзиві стверджує, що позивача буде включено до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 на період дії воєнного стану, з 03.12.2024 по 25.12.2024, на підставі рапорту командира НОМЕР_4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 від 14.11.2025 №1772/68336-в, про що суд буде повідомлено окремо.
25.12.2024 позивач був виписаний з КНП «Козятинська ЦРК» Козятинської МР та на підставі Довідки військово-лікарської комісії від 25 грудня 2924 року №169/85 відправлено у відпустку за станом здоров`я, без прибуття до підрозділу, терміном на 30 діб, з 26.12.2024 по 24.01.2025 (витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.12.2024 №373 додається). 22.01.2025, під час відпустки за станом здоров`я позивачу було проведено медичний огляд ВЛК із зазначенням потреби у відпустці для лікування, що підтверджується Довідкою Гарнізонної військово-лікарської комісії від 22 січня 2025 року №372/в наявною у матеріалах позовної заяви, без прибуття до підрозділу, терміном на 30 діб, з 25.01.2025 по 23.02.2025 (витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.01.2025 №25 додається). 20.02.2025, під час відпустки за станом здоров`я позивачу було проведено медичний огляд ВЛК із зазначенням потреби у відпустці для лікування, що підтверджується Довідкою Гарнізонної військово-лікарської комісії від 20 лютого 2025 року №893/в наявною у матеріалах позовної заяви, без прибуття до підрозділу, терміном на 30 діб, з 24.02.2025 по 25.03.2025 (витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.02.2025 №55 додається). Відповідач у відзиві стверджує, що згідно Довідки про нарахування додаткової винагороди на період дії воєнного стану від 10 листопада 2025 року №8227, позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода із розрахунку 100 000 грн у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я пропорційно кількості днів перебування на такому лікуванні, а саме за період з 26.12.2024 по 25.03.2025. Таким чином, підстави для задоволення позову в частині щодо перерахування та виплати додаткової винагороди за період з 26.12.2024 по 25.03.2025 відсутні.
26.03.2025, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.03.2025 №87, позивач прибув до військової частини НОМЕР_2 після відпустки за станом здоров`я. Відповідно до наказу від 26.03.2025 №87, 26.03.2025 вибув з військової частини на лікування до Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільний шпиталь ветеранів» Одеської обласної ради (вул. Фонтанська дорога 114, м. Одеса) (далі – КНП «БШВ» Одеської ОР), де перебував на стаціонарному лікуванні з 28.03.2025 по 28.04.2025. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2025 №122, 29.04.2025 позивач прибув до військової частини НОМЕР_2 після лікування у КНП «БШВ» Одеської ОР. Відповідач зазначив, що за період з 26.03.2025 по 30.04.2025 позивачу не нарахована та не виплачена додаткова винагорода. Відповідач у відзиві стверджує, що позивача буде включено до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 на період дії воєнного стану, з 26.03.2025 по 30.04.2025, на підставі рапорту командира 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 від 14.11.2025 №1772/68336-в про що суд буде повідомлено окремо.
У подальшому, відповідно до Довідки військово-лікарської комісії №2025-0509-1243-2954-0 від 09.05.2025, позивача було звільнено від виконання службових обов`язків за станом здоров`я на строк, необхідний для оформлення його звільнення. За період з 01.05.2025 по 13.06.2025 відсутні підстави для перерахування та виплати додаткової винагороди, оскільки позивач перебував у військовій частині НОМЕР_2 та був звільнений від виконання службових обов`язків.
Разом із відзивом відповідач надав до суду, зокрема, довідку про нарахування додаткової винагороди на період дії воєнного стану від 10 листопада 2025 року №8227; Рапорт командира 2 аеромобільного батальйону командиру військової частини НОМЕР_2 про виплату старшому солдату ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) додаткової щомісячної винагороди із розрахунку 100 000 грн., у зв`язку з отриманням поранення під час виконання бойового завдання за період з 03 грудня 2024 по 25 грудня 2024 року та з 26 березня 2025 по 30 квітня 2025 року.
Також у відзиві відповідач зазначив про порушення позивачем строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України, посилаючись на те, що позивач дізнався про порушення свого права 13.06.2025, коли ознайомився зі своїм грошовим атестатом при виключенні зі списків військової частини НОМЕР_2 . У зв`язку з викладеним відповідач просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху.
Ухвалою суду від 17.03.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_2 про залишення без руху та без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили. 
З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на військову службу по мобілізації відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022, та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .
Згідно з Витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 13.06.2025 року №166, старшого солдата призваного за мобілізацією ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , колишнього старшого стрільця 1 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 7 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 07 червня 2025 року №182-PC, відповідно до пункту другого частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” У ЗАПАС ЗА ПІДПУНКТОМ "б" (за станом здоров`я) за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), з 13 червня 2025 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення з направленням для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
13.06.2025 року позивач отримав Грошовий атестат №4605 від 13.06.2025 року, що засвідчив власним підписом на примірнику, що зберігається у відповідача.
Звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено невиплатою додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р., за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування у період з 15.11.2024 по 13.06.2025.
У жовтні 2024 року військовою частиною НОМЕР_2 складено Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №11198, якою засвідчено, що солдат ОСОБА_1 22.09.2024 року отримав поранення: вибухову травму, множинні вогнепальні сколкові сліпі поранення правої нижньої кінцівки, правої сідниці, грудної клітини справа (непроникаюче), акубаротравму без перфорації барабанних перетинок. Обставини поранення: 22.09.2024 року, під час безпосередньої участі в бойових діях, по захисту Батьківщини, при виконанні бойових завдань у складі військової частини НОМЕР_5 в районі населеного пункту АДРЕСА_4 , внаслідок ворожого мінометного обстрілу та від розриву ворожого снаряду військовослужбовець 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 отримав поранення. Під час поранення був екіпірований у засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом). Поранення отримав при виконанні обов`язків військової служби пов`язаних із захистом Батьківщини, під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації. Поранення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, навмисного спричинення тілесного ушкодження або самогубства. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 25 вересня 2024 року №2568/НОД.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25 вересня 2024 року №2568/НОД, підрозділи військової частини НОМЕР_2 задіяні у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України. … поранення навідник 2 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 5 аеромобільної роти НОМЕР_4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 отримав під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини, при виконанні бойових завдань у складі військової частини НОМЕР_5 в районі населеного пункту АДРЕСА_4 .
15.11.2024 року позивач отримав поранення під час участі у бойових діях по захисту Батьківщини, що засвідчено Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 04.12.2024 №15818. 
У матеріалах справи наявні докази перебування позивача на стаціонарному лікуванні, а саме:
Згідно Виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №5070, у період з 23.09.2024 по 07.10.2024 рр. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради з діагнозом: вибухова травма (22.09.2024).
Згідно Виписки із медичної картки стаціонарного хворого, у період з 15.11.2024 по 17.11.2024 рр. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради з діагнозом: МВП (15.11.2024).
Згідно Виписки із медичної картки стаціонарного хворого №9540/1, у період з 18.11.2024 по 02.12.2024 рр. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №1» з діагнозом: травма (15.11.2024).
Згідно Виписки із медичної картки стаціонарного хворого №8299, у період з 02.12.2024 по 25.12.2024 рр. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Козятинська ЦРЛ» Козятинської міської ради з діагнозом: МВП (15.11.2024).
Згідно Виписки із медичної картки стаціонарного хворого №419, у період з 28.03.2025 по 28.04.2025 рр. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Багатопрофільний шпиталь ветеранів» Одеської обласної ради з діагнозом: наслідки поранення (15.11.2024).
09.05.2025 року позаштатною постійно діючою гарнізонною військово-лікарською комісією №2 в/ч НОМЕР_6 проведено медичний огляд капітана ОСОБА_1 . За результатами огляду складено Довідку ВЛК № 2025-0509-1243-2954-0 від 09.05.2025, відповідно до якої постанова ВЛК про причинний зв`язок, захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): МВП 15.11.2024, Поранення, ТАК, пов`язан(-a/e/i) із захистом Батьківщини. За ступенем тяжкості (наказ МОЗ України від 04.07.2007 №370): Травма відноситься до тяжких. Документи про причинні зв`язки: Довідка про обставини травми № 15818 від 04.12.2024.
У матеріалах справи наявні докази перебування позивача у відпустці для лікування за станом здоров`я, а саме:
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.12.2024 №373, старший солдат ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , 25 грудня 2024 року був виписаний після лікування з КП "Козятинська ЦРЛ" КМР, м. Козятин Вінницької області та за висновком військово-лікарської комісії вибув у відпустку за станом здоров`я до с. Липецьке Одеської області, тривалістю 30 (тридцять) діб з 26 грудня 2024 року по 24 січня 2025 року.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.01.2025 №25, старший солдат ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , за висновком військово-лікарської комісії продовжив відпустку за станом здоров`я до АДРЕСА_3 , тривалістю 30 (тридцять) діб з 25 січня 2025 року по 23 лютого 2025 року.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.02.2025 №55, старший солдат ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , за висновком військово-лікарської комісії продовжив відпустку за станом здоров`я до АДРЕСА_3 , тривалістю 30 (тридцять) діб з 24 лютого 2025 року по 25 березня 2025 року.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.03.2025 №87, старший солдат ОСОБА_1 прибув до пункту постійної дислокації, АДРЕСА_5 з відпустки за станом здоров`я. 
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.03.2025 №87, старший солдат ОСОБА_1 вибув з пункту постійної дислокації, АДРЕСА_5 на лікування до КНП «Багатопрофільний шпиталь ветеранів» ООР, м. Одеса.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.04.2025 №122, старший солдат ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , 29 квітня 2025 року прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_5 після стаціонарного лікування з КНП "Багатопрофільний шпиталь ветеранів" ООР, м. Одеса.
23.03.2025 року позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_2 щодо виплати додаткової щомісячної винагороди із розрахунку 100 000 грн. на підставі абзацу шостого пункту 3 вимоги Міністерства оборони України №5818/3/ від 06.03.2023р., у зв`язку з отриманням поранення під час виконання бойового завдання, за період з 23 вересня 2024 року по 07 жовтня 2024 року. 
01.08.2025 року позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_2 щодо виплати додаткової щомісячної винагороди із розрахунку 100 000 грн. на підставі абзацу шостого пункту 3 вимоги Міністерства оборони України №5818/з/ від 06.03.2023р., у зв`язку з отриманням поранення під час виконання бойового завдання, за період з 15 листопада 2024 року по 02 грудня 2024 року, та з 26 грудня 2024 року по 25 березня 2025 року.
Листом командира військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2025 року вих. № 1772/766/ВихЗПІ у відповідь на адвокатський запит представника позивача повідомлено про результатами розгляду рапортів від 23.03.2025 та від 01.08.2025 рр., а саме: 
На підставі рапорту ОСОБА_1 №1772/20153 від 23.03.2025 року, військовою частиною НОМЕР_2 було вжито заходів щодо оформлення виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень відповідно до положень п. 10– 12 розділу XXXIV наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (в редакції станом на 31.01.2023). Згідно з даними системи електронного документообігу (СЕДО), зазначений рапорт було належним чином зареєстровано, погоджено відповідними посадовими особами частини та включено до службового пакету документів, переданого до фінансового органу для подальшої реалізації. 
На підставі рапорту ОСОБА_1 №1772/45212 від 01.08.2025 року, військовою частиною НОМЕР_2 було вжито заходів щодо оформлення виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень відповідно до положень п. 10– 12 розділу XXXIV наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (в редакції станом на 31.01.2023). Згідно з даними системи електронного документообігу (СЕДО), зазначений рапорт було належним чином зареєстровано, погоджено відповідними посадовими особами частини та включено до службового пакету документів, переданого до фінансового органу для подальшої реалізації. 
Таким чином, Військова частина НОМЕР_2 виконала всі дії, передбачені нормативно-правовими актами, в межах своєї компетенції. У зв`язку з тим, що станом на сьогодні громадянин ОСОБА_1 був звільнений з лав ЗСУ, а виплата могла бути здійснена через централізовану фінансову структуру або безпосередньо через банківську установу на особовий рахунок одержувача, інформація про фактичне отримання грошових коштів даним військовослужбовцем може бути з запізненням.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування протягом періоду з 15.11.2024 по 13.06.2025 рр., позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з положенням ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за N 745/32197 (далі - Порядок №260).
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
У подальшому (і станом на час спірних правовідносин) відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався та триває.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію” Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168).
Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно з п. 1-2 Постанови №168, виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44 затверджені Зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260. 
Зокрема доповнено Порядок №260 новим розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», який застосовується з 01 лютого 2023 року.
Так, відповідно до п. 11 розд. XXXIV Порядку №260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:
загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини,- виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла), у тому числі за місяць початку військової служби;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення),- за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності;
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Пунктом 12 розд. XXXIV Порядку №260 визначено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Згідно з п. 13 розд. XXXIV Порядку №260, військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Згідно з п. 15 розд. XXXIV Порядку №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які:
самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);
усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);
відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);
вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);
вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією,- за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;
добровільно здалися в полон,- з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника);
навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом),- за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;
відбувають покарання на гауптвахті - за час відбування такого покарання.
Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених в абзацах другому-шостому цього пункту, які протягом поточного місяця загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень, контузій, травм та каліцтв, пов`язаних із захистом Батьківщини) або захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.
Відповідно до пункту 15 розд. XXXIV Порядку №260, підготовка проєктів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди покладається на підрозділи, що відповідають за ведення обліку особового складу.
Системний аналіз наведених норм, дає підстави для висновку, що додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а також військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Спірним між сторонами стало питання щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, у розмірі до 100 000 грн. за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування за період з 15.11.2024 по 13.06.2025.
Матеріалами справи підтверджується перебування позивача на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, отриманого 15.11.2024, а саме:
з 15.11.2024 по 17.11.2024 рр. у КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради з діагнозом: МВП (15.11.2024);
з 18.11.2024 по 02.12.2024 рр. у КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №1» з діагнозом: травма (15.11.2024);
з 02.12.2024 по 25.12.2024 рр. у КП «Козятинська ЦРЛ» Козятинської міської ради з діагнозом: МВП (15.11.2024);
з 28.03.2025 по 28.04.2025 рр. у КНП «Багатопрофільний шпиталь ветеранів» Одеської обласної ради з діагнозом: наслідки поранення (15.11.2024).
Також матеріалами справи підтверджується перебування позивача у відпустках для лікування, а саме:
з 26 грудня 2024 року по 24 січня 2025 року;
з 25 січня 2025 року по 23 лютого 2025 року;
з 24 лютого 2025 року по 25 березня 2025 року.
Щодо наявності умов, визначених Постановою КМУ № 168, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди на час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування, суд встановив наступне. 
Положення Постанови КМУ № 168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 травня 2025 року у справі № 380/27432/23.
Що стосується першої умови - пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, суд зазначає, що це питання не є спірним, зокрема відповідачем складено Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 04.12.2024 №15818, згідно якої 15.11.2024 позивач отримав поранення під час участі у бойових діях по захисту Батьківщини при виконанні бойових завдань.
У подальшому, у Довідках ВЛК від 25.12.2024, від 22.01.2025, від 20.02.2025, від 09.05.2025, складених з урахуванням довідки про обставини травми від 04.12.2024 №15818, засвідчено – Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Отже, підтвердженим є факт поранення 15.11.2024, отриманого у зв`язку із захистом Батьківщини.
Що другої умови - поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, суд зазначає, що факт отримання позивачем тяжкого поранення також є підтвердженим у цій справі.
У матеріалах справи наявні довідки ВЛК щодо огляду та оцінки травми позивача, отриманої 15.11.2024, а саме: 
Довідка ВЛК № 169/85 від 25.12.2024 року – Згідно Наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 травма відноситься до тяжких; Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини;
Довідка ВЛК № 372/в від 22.01.2025 року – Згідно Наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 травма відноситься до тяжких; Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини;
Довідка ВЛК № 893/в від 20.02.2025 року – Згідно Наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 травма відноситься до тяжких; Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини;
Довідка ВЛК № 2025-0509-1243-2954-0 від 09.05.2025, Згідно Наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 травма відноситься до тяжких; Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Таким чином, судом встановлено наявність обох умов, необхідних для виплати позивачу збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні з 15.11.2024 по 17.11.2024 рр., з 18.11.2024 по 02.12.2024 рр., з 02.12.2024 по 25.12.2024 рр., з 28.03.2025 по 28.04.2025 рр., а також у відпустці для лікування з 26.12.2024 року по 24.01.2025 року, з 25.01.2025 року по 23.02.2025 року, з 24.02.2025 року по 25.03.2025 року, внаслідок поранення, отриманого 15.11.2024, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Разом із відзивом відповідач надав до суду Довідку від 10 листопада 2025 року №8227 про нарахування додаткової винагороди на період дії воєнного стану за період вересень 2024 – березень 2025, відповідно до якої позивачу нараховано додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн. за такі періоди:
з 19.09.2024 по 22.09.2024, з 23.09.2024 по 30.09.2024 – у розмірі 40 000, 00 грн.;
з 01.10.2024 по 07.10.2024 - у розмірі 22 580, 65 грн.;
з 13.11.2024 по 14.11.2024, з 15.11.2024 по 30.11.2024 - у розмірі 60 000, 00 грн.;
з 01.12.2024 по 02.12.2024, з 26.12.2024 по 31.12.2024 - у розмірі 25 806, 45 грн.;
з 01.01.2025 по 31.01.2025 - у розмірі 100 000,00 грн.;
з 01.02.2025 по 28.02.2025 - у розмірі 100 000,00 грн.;
з 01.03.2025 по 25.03.2025 - у розмірі 80 645,16 грн.
Отже, під час судового розгляду відповідач нарахував позивачу додаткову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні з 15.11.2024 по 17.11.2024 рр., з 18.11.2024 по 02.12.2024 рр., а також за час перебування у відпустці для лікування з 26.12.2024 року по 24.01.2025 року, з 25.01.2025 року по 23.02.2025 року, з 24.02.2025 року по 25.03.2025 року.
Тому підстави для задоволення позовних вимог щодо оскарження бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні з 15.11.2024 по 17.11.2024 рр., з 18.11.2024 по 02.12.2024 рр., а також за час перебування у відпустці для лікування з 26.12.2024 року по 24.01.2025 року, з 25.01.2025 року по 23.02.2025 року, з 24.02.2025 року по 25.03.2025 року, - відсутні.
Позивач не надав заперечень щодо виплати йому додаткової винагороди за вказані періоди, враховуючи, що відповідач надав докази нарахування під час судового розгляду справи. 
Щодо позовних вимог в частині періоду перебування на стаціонарному лікуванні з 02.12.2024 по 25.12.2024 рр., з 28.03.2025 по 28.04.2025 рр.
Разом із відзивом відповідач надав до суду рапорт командира 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 командиру військової частини НОМЕР_2 від 14.11.2025 №1772/68336-в, відповідно до якого клопотав щодо позитивного рішення про виплату старшому солдату ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 додаткової щомісячної винагороди із розрахунку 100 000 грн. на підставі абзацу шостого пункту 3 вимоги Міністерства оборони України №5818/з/ від 06.03.2023р., у зв`язку з отриманням поранення під час виконання бойового завдання за період з 03 грудня 2024 по 25 грудня 2024 року та з 26 березня 2025 по 30 квітня 2025 року. 
У відзиві відповідач погодився з тим, що позивач має право на додаткову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні з 02.12.2024 по 25.12.2024 рр., з 28.03.2025 по 28.04.2025 рр. та стверджував, що позивача буде включено до наказу командира військової частини НОМЕР_2 про виплату додаткової винагороди на підставі рапорту командира НОМЕР_4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 від 14.11.2025 №1772/68336-в, про що суд буде повідомлено окремо.
Проте, суд зазначає, що на час розгляду справи відповідачем не було надано доказів нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі до 100 000 гривень. передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 02.12.2024 по 25.12.2024 рр. та з 28.03.2025 по 28.04.2025 рр.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується наявність умов, необхідних для виплати позивачу збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а період перебування на стаціонарному лікуванні з 02.12.2024 по 25.12.2024 рр. та з 28.03.2025 по 28.04.2025 рр. підтверджується належними доказами, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після тяжкої травми за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за період з 02.12.2024 по 25.12.2024 рр. та з 28.03.2025 по 28.04.2025 рр. є протиправною та належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після тяжкої травми за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за період з 02.12.2024 по 25.12.2024 рр. та з 28.03.2025 по 28.04.2025 рр., з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо позовних вимог в частині періоду з 29.04.2025 по 13.06.2025 рр.
Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.04.2025 №122, старший солдат ОСОБА_1 , 29 квітня 2025 року прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_5 після стаціонарного лікування з КНП "Багатопрофільний шпиталь ветеранів" ООР, м. Одеса.
Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії №2025-0509-1243-2954-0 від 09.05.2025, позивача було звільнено від виконання службових обов`язків за станом здоров`я на строк, необхідний для оформлення його звільнення але не більше 30 календарних днів з дня закінчення медичного огляду.
Докази перебування позивача на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування у період з 29.04.2025 по 13.06.2025 рр. у матеріалах справи відсутні.
Відповідач у відзиві зазначив, що у період з 29.04.2025 по 13.06.2025 рр. позивач перебував у військовій частині НОМЕР_2 та був звільнений від виконання службових обов`язків.
Згідно з Витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 13.06.2025 року №166, старшого солдата призваного за мобілізацією ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_2 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 07 червня 2025 року №182-PC, з 13 червня 2025 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення.
Отже, у зв`язку з тим, що у вказаний період позивач не перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, суд вважає, що відсутні підстави для виплати йому додаткової винагороди, відповідно до п. 1 постанови КМУ №168, за період з 29.04.2025 по 13.06.2025 рр. 
Інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин, судом не встановлено. 
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково. 
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір” та інші судові витрати ним не понесені, розподіл судових витрат згідно ч. 1 ст. 139 КАС України не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України, 
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після тяжкої травми за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за період з 02.12.2024 по 25.12.2024 рр. та з 28.03.2025 по 28.04.2025 рр. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після тяжкої травми за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за період з 02.12.2024 по 25.12.2024 рр. та з 28.03.2025 по 28.04.2025 рр., з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог – відмовити. 
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук