30.03.2026  Справа № 363/6208/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
судді Олійник С.В.,
за участі секретаря Захарової Н.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 , 
відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань Вишгородського районного суду Київської області в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Вишгородської міської ради Київської області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,
встановив:

21 жовтня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на відкриття спадщини.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його матері ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,0571 га, кадастровий номер 3221888800:37:104:6001, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; за життя вона склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно своїм синам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частках; після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 було заведено спадкову справу та видано свідоцтва про право на спадщину, однак позивач та відповідач відмовилися від прийняття спадщини на користь батька ОСОБА_5 , який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх прав. Після смерті матері батько, який був особою з інвалідністю II групи, проживав у м. Києві, він забезпечував його догляд, побутові потреби та матеріальну підтримку, а з серпня 2010 року постійно проживав разом із ним до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ; після смерті батька було заведено спадкову справу, однак постановою нотаріуса від 04.08.2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку для її прийняття, у зв`язку з чим позивач вважає, що встановлення факту його постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є необхідним для реалізації його спадкових прав.
Процесуальні дії та рішення у справі.
06 листопада 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі та витребувано від першої Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 
22 грудня 2025 року ухвалою суду залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 
13 січня 206 року на адресу суду від першої Київської державної нотаріальної контори надійшли витребувані матеріали.
03 лютого 2026 року ухвалою суду залучено у якості співвідповідача ОСОБА_3 
19 лютого 2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позиції учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Петренко І.Л. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 позов визнав, проти його задоволення не заперечував та зазначив, що не має наміру приймати спадщину після смерті спадкодавця.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Відповідно до свідоцтва про народження від 02.04.1964 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії від 04.09.2008 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки №075213 від 08.01.2004 року, ОСОБА_5 встановлено довічно II групу інвалідності за загальним захворюванням.
22 липня 2011 року ОСОБА_5 звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про фактичне прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_4 . Іншими спадкоємцями за законом є сини померлої ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Відповідно до свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 від 12.12.2011 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00016022190 від 18.11.2015 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина смерті — церебральний атеросклероз.
Згідно з державним актом на право власності на землю від 29.04.1998 року, ОСОБА_4 була власником земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.12.1993 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належала ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності у рівних частках.
Згідно із заповітом від 12.06.2008 року, ОСОБА_4 заповіла все своє майно своїм синам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частках.
З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №15033251 від 12.06.2008 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №33450432 від 11.03.2013 року вбачається, що заповіт посвідчено приватним нотаріусом Снітко В.М., а після смерті спадкодавця Десятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №51466304.
Довідкою ЖЕКу №303 від 13.03.2013 року підтверджується, що ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 16.12.1971 року по день смерті.
З Витягу зі Спадкового реєстру №33451316 від 11.03.2013 року вбачається, що після смерті ОСОБА_5 . Першою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №54241878.
Заявами від 11.03.2013 року та 14.03.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті батька.
Згідно з постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії та повідомленнями нотаріуса від 2013 та 2025 років, позивачу та іншому спадкоємцю відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для її прийняття.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт тривалого проживання позивача разом із батьком, ведення спільного побуту, здійснення догляду за ним, а також надання йому матеріальної та побутової допомоги до дня смерті спадкодавця.
Застосовані норми права.
Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та інший вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Зокрема, згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» - місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.
Верховний Суд у справі за №404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені ч. 3 ст. 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.
Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).
Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
Так, ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Мотиви і висновки суду.
Наведені норми ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ЦПК України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України та позиція Верховного Суду у своїй сукупності свідчать, що спадкування є універсальним правонаступництвом, яке відкривається в момент смерті спадкодавця, при цьому спадщина може бути прийнята як шляхом подання заяви, так і шляхом презумпції прийняття спадщини у разі постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що є юридично значимим фактом і не залежить виключно від реєстрації місця проживання, оскільки остання має лише допоміжний характер доказу та може бути спростована або підтверджена іншими належними і допустимими доказами, а у разі відсутності документального підтвердження такого факту він може бути встановлений судом у порядку окремого провадження відповідно до ст. 315 ЦПК України, що прямо узгоджується з судовою практикою та роз`ясненнями Верховного Суду України.
Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.
Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Оцінивши подані докази у їх сукупності, суд виходить із того, що позивач є сином спадкодавця ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, а смерть спадкодавців та відкриття спадщини свідоцтвами про смерть, витягами з Державного реєстру актів цивільного стану та даними спадкових реєстрів, при цьому до складу спадкового майна входять земельна ділянка та квартира, що підтверджується правовстановлюючими документами та матеріалами спадкових справ. З матеріалів справи також убачається, що спадкоємці у встановлені строки не оформили спадкові права шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину, а нотаріальні органи відмовили у вчиненні відповідних нотаріальних дій у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Водночас вирішальне значення для даної справи має встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що відповідно до ст. 1268 ЦК України породжує презумпцію прийняття спадщини, яка може бути спростована лише належними доказами. Факт постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання спадкодавця спільно, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів та допиту свідків, які є послідовними, взаємопов`язаними та узгоджуються між собою, а також іншими матеріалами справи, також встановлено, що позивач здійснював догляд, забезпечував побутові потреби та матеріальну підтримку до дня смерті спадкодавця. Суд критично оцінює відсутність формальної реєстрації місця проживання позивача як таку, що сама по собі не спростовує факт спільного проживання, оскільки відповідно до чинного законодавства реєстрація не є визначальною для встановлення місця проживання. Таким чином, з урахуванням належних та допустимих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач довів факт свого постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що є підставою для застосування презумпції прийняття спадщини та подальшого оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне ОСОБА_1 для реалізації права на спадщину, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити та встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_2 .
Щодо судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача, однак з урахуванням того, що позивач у позовній заяві просив залишити судові витрати за собою, суд вважає за можливе, виходячи з принципів розумності та справедливості, не стягувати з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Вишгородської міської ради Київської області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 . 
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: Вишгородська міська рада, адреса місцезнаходження: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, пл. Шевченка, буд. 1, код ЄДРПОУ 04054866.
Третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр-т Берестейський (Перемоги), буд. 11, код ЄДРПОУ 02901807.

Суддя        С.В. Олійник