Справа №584/677/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Данік Я. І.	
Номер провадження 33/816/1077/26 	Суддя-доповідач Клімашевська І. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Клімашевська І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Путивльського районного суду Сумської області від 27 лютого 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Путивльського районного суду Сумської області від 27 лютого 2026 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що він 07 червня 2025 року об 20 год. 09 хв. біля будинку №65 по просп.Іоанна Путивльського у м.Путивль Сумської області керував мотоциклом «YAMAHA RN 08», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, виражене тремтіння пальців рук), від проходження огляду щодо встановлення стану сп`яніння на місці зупинки та в найближчому закладі охорони здоров`я відмовився під відеозапис з нагрудної бодікамери, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити постанову Путивльського районного суду Сумської області від 27 лютого 2026 року, визнати його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн, без позбавлення права керування транспортним засобом на строк 1 рік. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що він є військовослужбовцем та обіймає посаду водія, а саме механіка-водія, і відсутність у нього права керування транспортним засобом протягом року позбавить його можливості виконувати службові обов`язки. Окрім того, просив застосувати аналогію закону з кримінально-процесуальним законодавством та призначити більше м`яке стягнення, ніж передбачено законом.
На думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано його клопотання, яке він подавав під час розгляду справи в місцевому суді, в якому він просить не позбавляти його права керування транспортним засобом. 
В судові засідання, призначені на 01 квітня та на 20 квітня 2026 до апеляційного суду ані ОСОБА_1 , ані його представник – адвокат Сопова В.С. не з`явились, хоча повідомлялись про розгляд справи, відповідно до вимог ст. 277-2 КУпАП. Клопотань про відкладення не подавали. 
З метою розгляду апеляційної скарги у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду даної справи та вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та його представника, і у даному випадку їх права на доступ до правосуддя, не є порушеними, оскільки положення ст. 268 КУпАП не передбачають обов`язкову присутність особи, стосовно якої розглядається справа за ст. 130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ч. 7ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Доведеність вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та кваліфікація дій ОСОБА_1 апелянтом не оспорюються, тому апеляційний суд не вдається до оцінки висновків суду в даній частині. 
Апелянт просить змінити постанову судді в частині накладення стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Проте, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Санкція частини першої статті 130 КУпАП безальтернативно у виді основного стягнення встановлює штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Вочевидь таке стягнення свідчить про підвищену суспільну небезпеку діяння, визначеного частиною першою статті 130 КУпАП, а тому законодавець установив, що виховання особи, яка вчинила таке правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як правопорушником, так і іншими особами, неможливе в інший спосіб, незалежно від наявності чи відсутності обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.
У частині другій статті 33 КУпАП зазначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», убачається, що позбавлення права керування транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених частиною третьою статті 121, частиною четвертою статті 122, статтею 1222, частиною третьою статті 123, статтями 124, 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове КУпАП не надає.
Окрім того, ОСОБА_1 просив застосувати аналогію закону з кримінально-процесуальним законодавством та призначити більше м`яке стягнення, ніж передбачено законом.
Проте, при вирішенні справи по аналогії закону чи аналогії права, обов`язковим є дотримання декількох умов, одна з яких встановлює, що аналогія допустима лише у випадку повної чи часткової відсутності правових норм, що регламентують конкретні правовідносини.
В той же час, в КУпАП детально регламентовано накладення стягнення та санкція конкретної статті, а тому аналогія закону в даному випадку застосуванню не підлягає. 
Щодо того, що судом першої інстанції не було надано оцінку його клопотанню (в якому він повністю визнав провину, щиро каявся та просив не позбавляти його права керування транспортними засобами), то слід зазначити, що воно було враховано судом, про що зазначено у постанові, і така його позиція розцінена судом, як обставина, яка пом`якшує його відповідальність.
Таким чином, враховуючи вказані обставини, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, а тому, постанову судді суду першої інстанції слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, –
П О С Т А Н О В И В:
Постанову Путивльського районного суду Сумської області від 27 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на цю постанову – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Клімашевська І. В.