Справа № 465/9477/24 
Провадження 2/465/870/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
03.04.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Рудакова Д.І.,
з участю секретаря судового засідання Стефанишина О.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Представник Франківської районної адміністрації Львівської міської ради звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Позов мотивує тим, що відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 , про народження малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьками записані: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоов`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 26.09.2024 року, малолітню ОСОБА_5 влаштовано у КУ Центр підтримки дітей та сімей "Рідні".
Згідно акту обстеження умов проживання від 26.09.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , для дитини створені незадовільні умови для проживання, окрім цього малолітня ОСОБА_5 сама просилася у заклад, в який вже була влаштована у липні 2023 року.
На жодне засідання комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній адміністрації ОСОБА_2 не прибула, про причини неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена листами №260001-вих-140239 від 02.10.2024, №260001-вих-148466 від 17.10.2024, №260001-вих-158339 від 05.11.2024. Відповідно до висновку про доцільність повернення на виховання в сім`ю дитини ФРА ЛМР №260001-вих-21598 від 21.02.2024, малолітню ОСОБА_5 повернуто в сім`ю матері ОСОБА_2 . Однак, після повернення малолітньої доньки ОСОБА_5 на виховання матері, ОСОБА_2 не займається його вихованням, на шлях виправлення не стала та продовжує вживати алкогольні напої, чим ставить під загрозу здоров`я та життя своєї доньки. Просить позов задоволити.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити в повному обсязі.
Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, про причини неявки до суду не повідомили.
Треті особи в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.
Суд, заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , серії НОМЕР_1 від 07.06.2016, виданого Франківським районним у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Львівської області (актовий запис №231 від 07.06.2016), батьками дитини записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 26.09.2024 року за адресою місця проживання АДРЕСА_2 , 26.09.2024 року о 18:00 год. було виявлено дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доставлено у КУ "Центр підтримки дітей та сімей "Рідні".
Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 26.09.2024 року, умови проживання за адресою: АДРЕСА_2 незадовільні, в квартирі безлад, речі розкидані, сміття у квартирі, неприємний запах у квартирі, на ліжках немає постелі, спальне місце дитини в неналежному санітарному стані, відсутні проукти харчування. Під час обстеження ОСОБА_5 просилася забрати її в заклад, де вона вже перебувала.
Згідно наказу №397 від 30.09.2024 року Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на підставі акту обстеження умов проживання від 26.09.2024 року.
З метою з`ясування обставин справи, на засідання комісії з питань захисту прав дитини Франківської районної адміністрації Львівської міської ради була запрошена ОСОБА_2 , що підтверджується запрошеннями на комісію № НОМЕР_2 від 02.10.2024, №260001-вих-148466 від 17.10.2024, №260001-вих-158339 від 05.11.2024.
Згідно висновку органу опіки та піклування ФРА ЛМР про доцільність повернення на виховання в сім`ю малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.02.2024 №260001-вих-21598, визначено за доцільне повернути малолітнього малолітню ОСОБА_5 , на виховання матері ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 14.07.2023 року 14.07.2023 року о 19:17 год. було виявлено дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишена матір`ю без батьківського піклування, оскільки перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків №31 від 16.08.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків.
Як вбачається з висновку ФРА ЛМР від 18.11.2024 №260001-вих-165376, керуючись статтями 150, 152, 155, 164, 180 Сімейного кодексу України, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради від 11.11.2024 протокол №26, ФРА ЛМР, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно зі ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.
Відповідно до ч.1 ст.152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно із ч.1 ст.12 ЗУ "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно роз`яснень, які містяться у п.15 Постанови пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.
Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що надано достатньо доказів того, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідних умов для її проживання, харчування, навчання, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі, достатньому для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.
На підставі вищенаведеного, беручи до уваги інтереси дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , таке позбавлення батьківських прав буде в повній мірі відповідати інтересам самої дитини та реалізації її законних прав.
Крім того, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відтак, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, спроможна забезпечити сину рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є її обов`язком, як матері, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) матері, але не менш 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам відповідача та малолітньої дитини.
На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.259,263-265,280-282,352 - 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітної доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки від її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду, а саме 28.11.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, ЄДРПОУ 04056121, адреса: м.Львів, вул.Ген.Чупринки, буд.85.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя            Д.І. Рудаков