Номер провадження: 22-ц/813/2188/26 
Справа № 509/4175/22
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє Цибульська Ганна Валеріївна на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 листопада 2025 року, ухваленої під головуванням судді Кириченко П.Л., у цивільній справі за заявою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 про скасування судового наказу, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області 17 жовтня 2022 року по справі № 509/4175/22 за заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів,-

встановив:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу, який видано Овідіопольським районним судом Одеської області від 17.10.2022 року у справі № 509/4175/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.10.2022 року та до 24.03.2038 року, та вирішити питання про розподіл судових витрат. Крім того, просила суд поновити строк оскарження судового наказу.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що про існування судового наказу від 17.10.2022 року випадково дізналася тільки 28.08.2025 року, жодного документу з суду ні за місцем реєстрації, ні за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена можливості у встановлений законом строк скористатися правом на його оскарження. Заявниця зазначила, що дитина постійно проживала разом з нею та навіть в періоди тимчасового перебування дитини у батька вона не ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків в тому числі і утриманні дитини. 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської від 05.11.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку відмовлено, заяву про скасування судового наказу повернено боржнику.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Цибульська Г.В., звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу від 05.11.2025 року скасувати та заяву про скасування судового наказу задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що дитина фактично постійно проживала з матір`ю, в тому числі й з початку повномасштабної вторгнення, що підтверджується оформленими в Генеральному Консульстві України в Любліні документами на матір та дитину, а також письмовою довідкою ГО «Сімейний центр «Мрія» від 29.08.2025 року, згідно якої малолітній ОСОБА_4 з квітня 2024 року відвідує заняття та заходи в центрі та його постійно супроводжує матір. Скаржницею також стверджується, що вона не отримувала судовий наказ та випадково дізналася про його існування 28.08.2025 року, при цьому категорично заперечує проти вимог стягувача, а тому оскільки заявлені вимоги не є безспірними, наявні підстави для скасування судового наказу.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було. 
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Цибульську Г.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищевказаною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісяця на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не більш десяти прожиткових мінімум на дитину відповідного віку, починаючи з 06.10.2022 року і до 24.03.2038 року.
17 жовтня 2022 року судом першої інстанції було прийнято процесуальне рішення у вигляді судового наказу. Процесуальне рішення суду є чинним. 
03 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу, який видано Овідіопольським районним судом Одеської області від 17.10.2022 року у справі № 509/4175/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.10.2022 року та до 24.03.2038 року, та вирішити питання про розподіл судових витрат. Крім того, просила суд поновити строк оскарження судового наказу.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської від 05.11.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку відмовлено, заяву про скасування судового наказу повернено боржнику.
Повертаючи заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про існування судового наказу, боржниця відповідно до матеріалів справи звернулась до Подільського райсуду міста Києва у вересні 2024 року, що не відповідає ствердженням ОСОБА_1 , що про судовий наказ вона дізналась 28.08.2025 року. Причини які зазначила боржниця щодо поновлення строку є неповажними.
Колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до статі 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
За змістом пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом (частина третя статті 167 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до нього документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до п. п. 4 і 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою ІІІ розділу V цього Кодексу.
Отже, ЦПК України не передбачає можливості скасування судового наказу про стягнення аліментів, виданого відповідно до п. 4 ч. 1 ст.161 цього Кодексу. У випадку незгоди боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення, тощо) (ч. 7 ст. 170 ЦПК України).
У разі видачі судового наказу відповідно до п. п. 4 і 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою ІІІ розділу V цього Кодексу.
Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №186/1420/18 від 08 квітня 2020 року.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу. Разом з тим, чинним законодавством не передбачено такий спосіб захисту для боржника щодо судового наказу про стягнення аліментів.
Отже, установивши, що цивільним процесуальним законодавством не передбачено такого правового механізму, як звернення до суду із заявою про скасування судового наказу про стягнення аліментів, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про повернення заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої висновки безпідставно вдався до оцінки доводів заявника щодо поновлення строку поданої заяви. 
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, та заяву про скасування судового наказу залишити без розгляду.
Водночас, колегія суддів роз`яснює боржниці, що відповідно до частин сьомої, восьмої статті 170 ЦПК України вона має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Цибульська Ганна Валеріївна – задовольнити частково.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 листопада 2025 року – скасувати. 
Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Цибульська Ганна Валеріївна про скасування судового наказу – залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 06 березня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді: ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ С.М. Сегеда