Справа № 528/585/25
Провадження № 2/202/721/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді Недобитюк Н.В.
за участю секретаря судового засідання Іващенко І.В.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності сторін в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (в інтересах якого діє представник — адвокат Барташ Микола Миколайович) до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно, –
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпра перебуває вищевказана цивільна справа, яка надійшла за підсудністю з Гребінківського районного суду Полтавської області у зв`язку зі зміною територіальної підсудності судових справ Авдіївського міського суду Донецької області.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 03.11.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 10.03.2026 року позовну заяву було залишено без руху, надавши позивачу термін на усунення недоліків щодо доплати судового збору. Після усунення недоліків суд продовжив розгляд справи.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 набули у спільну сумісну власність (по 1/2 частині) квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 16.03.1995 року. Свідоцтво видане згідно рішення органу приватизації міста Авдіївка від 13.03.1995 року № 82, право власності було зареєстроване в Донецькому БТІ за реєстровим № 6 в реєстровій книзі № 41 від 23.03.1995 року. 
У зв`язку із пошкодженням вказаного майна внаслідок збройної агресії РФ, позивач має намір отримати компенсацію за зруйноване житло. Однак, державний реєстратор, рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 78144880 від 01.04.2025, відмовив позивачу в проведенні реєстраційних дій та внесенні відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки неможливо отримати відомості про зареєстровані речові права за позивачем, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття зміну, припинення речових прав на нерухоме майно, тому що Авдіївська міська військова адміністрація, до якої звернувся реєстратор, повідомила, що вся інформація залишилась на окупованій території в місті Донецьку. Доступ до паперових носіїв інформації БТІ в місті Авдіївка відсутній через тимчасову окупацію м. Ясинувата, де зберігалися відповідні архівні справи.
Отже, наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними даними у державних реєстрах, що перешкоджає реалізації прав позивача, а тому він вимушений звернутись до суду із даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаної квартири.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Малярчик Е.Е. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника адміністрації та зазначила, що Авдіївська МВА Покровського району Донецької області не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог.
Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином.
За результатами підготовчого засідання, згідно частини 4 ст. 200, частини 4 ст. 206 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання позову відповідачем за наявності для того законних підстав, якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Відповідно до частини другої ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що згідно зі Свідоцтвом про право власності на житло від 16.03.1995 року, виданого видане згідно рішення органу приватизації міста Авдіївка від 13.03.1995 року № 82, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , набута у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до реєстраційного напису на вказаному свідоцтві, 23.03.1995 року Донецьким БТІ здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру, що зафіксовано в реєстровій книзі № 41.
Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 01.04.2025 (індексний номер: 78144880) державним реєстратором відмовлено позивачу у проведенні державної реєстрації права власності на вказану частку квартири, оскільки відсутня можливість одержання від БТІ інформації про зареєстровані права на об`єкти нерухомості в м. Авдіївка через тимчасову окупацію територій, де зберігалися архіви на паперових носіях.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до п. 1.4. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» (далі - Наказ), чинний на момент реєстрації права власності, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Пунктами 1.5, 1.6 Наказу передбачено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства – бюро технічної інвентаризації.
Проаналізувавши надані суду документи, можливо дійти висновку, що позивачем дійсно на законних підставах у 1995 році було набуто у власність 1/2 частку квартири в порядку приватизації, право власності на яку було належним чином зареєстровано БТІ згідно з чинним на той момент законодавством.
Відповідно до частини 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим чинним наказом профільного Міністерства, населені пункти відповідного району Донецької області відносяться до тимчасово окупованих територій. Відомості про перевезення реєстраційних справ та інших архівних документів вищезазначеного БТІ відсутні. Наведене вказує на неможливість отримання підтверджуючих документів щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна м. Авдіївка в позасудовому порядку.
З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При цьому, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оскарження. При цьому, на даний час продовжує існувати зазначена державним реєстратором причина відмови позивачу у реєстрації права власності, що пов`язано з перебуванням архівів БТІ на тимчасово окупованій території.
Враховуючи відсутність у позивача іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права – державної реєстрації права власності на житло, у визначеному законом порядку, суд вважає за необхідне з метою захисту прав позивача визнати за ним право приватної власності на відповідну частку вказаного майна.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Представник відповідача у поданій заяві зазначила, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, що фактично є визнанням відповідачем позову. Як встановлено судом, таке визнання позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з клопотанням позивача, судові витрати суд залишає за позивачем.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76-89, 102, 200, 206, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, –
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        Н.  В.  Недобитюк